Справа № 420/3613/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальниці відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність начальниці відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни через умисне ненадання інформації згідно запиту на інформацію від 4 лютого 2026 року, про надання копії контрактів про проходження служби ОСОБА_2 , укладених за час роботи у Державному бюро розслідувань.
- зобов?язати Державне бюро розслідувань надати ОСОБА_1 згідно запиту на інформацію від 4 лютого 2026 року копії контрактів про проходження служби ОСОБА_2 , укладених за час роботи у Державному бюро розслідувань.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/3613/26 за позовом ОСОБА_1 до начальниці відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог позивачем, у тому числі, зазначено, що 04 лютого 2026 року він звернувся до Державного бюро розслідувань із запитом на інформацію, у якому просив надати копії контрактів про проходження служби ОСОБА_3 , укладених за час роботи у Державному бюро розслідувань. Однак, Листом №255ПІ/10-13-06-293/26 від 10.02.2026 року начальниця відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 відмовила у задоволенні вказаного запиту, пославшись на відсутність підстав для надання запитуваної інформації. 
Проте, позивач вказує, що запитувана інформація не відноситься до інформації з обмеженим доступом, а є інформацією щодо виконання державними посадовими особами своїх функцій, отже, повинна надаватися безумовно.
Відповідач – Державне бюро розслідувань з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими, з підстав, викладених у письмовому відзиві на адміністративний позов, наголошуючи, серед іншого, що доводи позовної заяви ОСОБА_1 зводяться до незгоди зі змістом наданої ДБР відповіді, яка, на його думку, не відповідає приписам Закону України «Про доступ до публічної інформації» та порушує його права.
В свою чергу, листом ДБР від 10.02.2026 № 255ПІ/10-13-06-293/26 повідомлено позивача про те, що «Для визначення можливості обмеження доступу до інформації застосовується «трискладовий тест» за частиною другою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Крім того, у відповіді ДБР наголошено, що у запиті ОСОБА_1 не вказано аргументів, що запитувана інформація є інформацією, яка становить суспільний інтерес, як і відсутнє обґрунтування з яким наміром він бажає отримати відповідну інформацію та яким чином буде її використовувати. Отже, шкода від оприлюднення такої інформації значною мірою переважає суспільний інтерес в її отриманні. У зв`язку з чим, ДБР повідомило позивача, що підстави для надання запитуваної ним інформації відсутні, оскільки її віднесено до інформації з обмеженим доступом.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.03.2026 року у задоволенні клопотання представника Державного бюро розслідувань про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 до начальниці відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії - відмовлено.
Позивачем до суду подано відповідь на відзив, та наголошено, що доводи викладені у відзиві, є необґрунтованими, не спростовують викладених в адміністративному позові фактів та обставин.
Відповідач - начальник відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблова Оксана Олексіївна не скористалась правом на подання відзиву на адміністративний позов.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, позивач 04.02.2026 року звернувся до Державного бюро розслідувань з інформаційним запитом про отримання публічної інформації, в якому просив надати копії контрактів про проходження служби ОСОБА_3 , укладених за час роботи у Державному бюро розслідувань
Листом від 10.02.2026 № 255ПІ/10-13-06-293/26, за результатами розгляду запиту від 04.02.2026 року, позивачу була надана відповідь за підписом начальниці відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, та, серед іншого, вказано, що для визначення можливості обмеження доступу до інформації застосовується «трискладовий тест» за частиною другою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відповідно до пункту 1.3 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях ДБР, затвердженого наказом ДБР від 29.06.2021 № 373 відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (службові обов`язки, призначення, переведення, звільнення тощо) віднесено до відомостей, що становлять службову інформацію. Ураховуючи зазначене повідомляємо про наступне: 1) обмеження доступу до запитуваних відомостей, які є інформацією з обмеженим доступом відповідає захищеним інтересам конкретних фізичних осіб - працівників ДБР щодо захисту їхньої службової репутації, а також щодо захисту їх особистого і сімейного життя. При цьому, беручи до уваги статус ДБР як правоохоронного органу, специфіку завдань, які вирішує ДБР, особливий характер служби в ДБР, умови правового захисту працівників ДБР, обмеження доступу до таких відомостей відповідає правомірному інтересу держави Україна в особі працівників ДБР щодо запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням; 2) надання запитуваної інформації щодо працівників ДБР може становити пряму загрозу їхньому життю та здоров`ю у зв`язку з високою ймовірністю вчинення стосовно них кримінальних правопорушень. Також ймовірність завдання істотної шкоди захищеним інтересам полягає у можливості маніпулювання відповідними відомостями з боку третіх недоброчесних осіб з метою опосередкованого та/або безпосереднього впливу на працівників ДБР для схилення їх до прийняття тих чи інших рішень, що може призвести до створення передумов для спроб та намагань використати в інтересах певних сил діяльність ДБР. Зважаючи на специфіку завдань, які вирішує ДБР, вказана шкода є істотною, а ймовірність її настання внаслідок надання доступу до запитуваних відомостей є достатньо високою; 3) зазначена вище потенційно-конкретна істотна шкода від надання таких відомостей значною мірою переважає суспільний інтерес в їх отриманні». Крім того, у відповіді ДБР наголошено на тому, що у запиті ОСОБА_1 не вказано аргументів, що запитувана інформація є інформацією, яка становить суспільний інтерес. Також відсутнє обґрунтування з яким наміром він бажає отримати інформацію та яким чином буде її використовувати. Отже, шкода від оприлюднення такої інформації значною мірою переважає суспільний інтерес в її отриманні. 
У зв`язку з наведеним, ДБР повідомило позивача, що підстави для надання запитуваної ним інформації, відсутні, оскільки її віднесено до інформації з обмеженим доступом.
Дослідивши подані до суду учасниками справи документи та матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що даний позов є обґрунтованим, та відповідно підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 32 Конституції України встановлено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Статтею 5 Закону України "Про інформацію" визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VI).
Згідно статті 1 Закону України «Про інформацію» публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; захист інформації - сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї; інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до підпункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації (ст. 12 Закону № 2939-VI).
Відповідно статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Згідно частини 1 статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2939-VI метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Стаття 3 Закону № 2939-VI визначає гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації.
Так, право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 2939-VI доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Відповідно до частини 1 статті 5 № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом:
1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;
2) надання інформації за запитами на інформацію.
Статтею 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI).
Як передбачено частиною 4 статті 13 Закону № 2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.
Згідно з частинами 1-6 статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним.
Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Письмовий запит подається в довільній формі.
Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що у публічному запиті на отримання інформації від 29.12.2025 року, позивач не був зобов`язаний зазначати з якою метою він просить надати запитувану інформацію та яким чином він буде її використовувати. Відсутність обґрунтування необхідності отримати інформацію не може бути підставою для відмови у наданні запитаної інформації.
Спірним, зокрема, у даній справі, є питання чи має запитувана позивачем інформація статус інформації «з обмеженим доступом».
Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України «Про Державне Бюро розслідувань» у разі звільнення Директора Державного бюро розслідувань з посади, його смерті або відсутності відомостей про місце його перебування повноваження Директора Державного бюро розслідувань протягом 60 днів виконує його перший заступник, а в подальшому - почергово кожний із заступників і знову перший заступник з ротацією кожні 60 днів до того часу, доки не буде призначено нового Директора Державного бюро розслідувань у порядку, передбаченому цим Законом. Строк виконання повноважень розпочинається відповідно з дня, наступного за днем звільнення Директора Державного бюро розслідувань, або з дня, наступного за днем його смерті, або з дня, наступного за останнім днем, коли місце перебування Директора Державного бюро розслідувань було відомо.
Судом з`ясовано, що позивач, звертаючись до відповідача з відповідним запитом, просив надати йому копії контрактів про проходження служби ОСОБА_2 , укладених за час його роботи у Державному бюро розслідувань.
Згідно частинами 1-2 статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
Як передбачено частинами 1-4 статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:
1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації;
2) дату відмови;
3) мотивовану підставу відмови;
4) порядок оскарження відмови;
5) підпис.
Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.
Отже, суд зауважує, що вказаний перелік випадків, у яких розпорядник може відмовити у наданні інформації, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. 
Зокрема, відповідач, у відповіді від 10.02.2026 року вказав про відсутність правових підстав у наданні запитуваних копії контрактів, оскільки у запиті на інформацію не вказано аргументів, що запитувана інформація є інформацією, яка становить суспільний інтерес. Також відсутнє обґрунтування з яким наміром заявник бажає отримати інформацію та яким чином заявник буде її використовувати. Отже, шкода від оприлюднення такої інформації значною мірою переважає суспільний інтерес в її отриманні. Крім того, наведено перелік статей щодо інформації з обмеженим доступом, таємної та службової інформації.
Так, відповідно до положень частин першої, четвертої статті 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. До інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені такі відомості: 1) про стан довкілля, якість харчових продуктів і предметів побуту; 2) про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні ситуації, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці людей; 3) про стан здоров`я населення, його життєвий рівень, включаючи харчування, одяг, житло, медичне обслуговування та соціальне забезпечення, а також про соціально-демографічні показники, стан правопорядку, освіти і культури населення; 4) про факти порушення прав і свобод людини, включаючи інформацію, що міститься в архівних документах колишніх радянських органів державної безпеки, пов`язаних з політичними репресіями, Голодомором 1932-1933 років в Україні та іншими злочинами, вчиненими особами, які брали участь або сприяли реалізації російської імперської політики, представниками комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів; 5) про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб; 5-1) щодо діяльності державних та комунальних унітарних підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі або територіальній громаді, а також господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарському товариству, частка держави або територіальної громади в якому становить 100 відсотків, що підлягають обов`язковому оприлюдненню відповідно до закону; 6) інші відомості, доступ до яких не може бути обмежено відповідно до законів та міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Наказом ДБР від 20 серпня 2020 року №434 затверджений Перелік відомостей, що становить службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань.
Відповідно до підпункту 1.5 Переліку відомостей накази з особового складу стосовно осіб рядового і начальницького складу в частині оголошення відомостей, що дають змогу ідентифікувати працівника, віднесено до відомостей, що становлять службову інформацію та розголошенню не підлягають.
Надаючи оцінку тому, чи належить/не належить інформація, що запитувалася позивачем, до інформації з обмеженим доступом, зокрема, службової інформації, як зазначає відповідач у відповідях на запити позивача, суд виходить із того, що запитувана інформація стосувалась набуття повноважень директором ДБР у відповідності Закону України «Про Державне Бюро розслідувань».
При аналізі відповідних справ Європейський суд з прав людини та вітчизняні суди застосовують "трискладовий тест", щоб визначити, чи було обґрунтованим обмеження в доступі до інформації.
Так, хоча "трискладовий тест" прямо не згадується в українському законодавстві, водночас за усталеною правозастосовчою практикою він є засобом перевірки наявності необхідних умов для обмеження доступу до інформації. Тобто обмеження доступу до публічної інформації без застосування "трискладового тесту" є незаконним і порушує право особи на інформацію. При цьому "трискладовим" тест названо тому, що він передбачає три умови, наявність яких (усіх разом), вимагається для обмеження доступу до інформації.
Для визначення можливості обмеження доступу до інформації застосовується "трискладовий тест" за частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI. Якщо розпорядник інформації встановив, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом, такий розпорядник інформації має встановити вид інформації з обмеженим доступом, за якою звернувся запитувач (конфіденційна, таємна або службова).
Наступний крок - потрібно визначити, чи запитувана інформація стосується інтересів національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, чи можливі заворушення або злочини при наданні доступу до запитуваної інформації, чи в інтересах охорони здоров`я населення може обмежуватись доступ до цієї інформації, чи не постраждають репутація або права інших людей у результаті надання доступу до цієї інформації, чи отримано запитувану інформацію конфіденційно, чи стосується така інформація питання авторитету й неупередженості правосуддя.
Якщо на всі поставлені питання відповідь негативна, розпорядник інформації надає доступ до запитуваної інформації.
Якщо хоча б на одне з поставлених вище питань є позитивна відповідь, розпорядник інформації має визначити, чи не буде розголошенням запитуваної інформації завдана істотна шкода зазначеним інтересам, наявність яких у запитуваній інформації він встановив.
Якщо відповідь на це питання негативна, розпорядник інформації надає запитувачу доступ до зазначеної інформації. Якщо відповідь на це питання позитивна, розпорядник інформації визначає, чи переважає шкода від оприлюднення такої інформації над суспільним інтересом у її отриманні. При позитивній відповіді на питання запитувачу інформації буде відмовлено в наданні доступу до запитуваної інформації. При негативній відповіді розпорядник інформації надає запитувачу доступ до запитуваної інформації.
Тобто в такому разі відбувається зіставлення публічних та приватних інтересів і завданням суду є з`ясування того, який інтерес переважає.
Так, як вбачається з матеріалів справи, посада Директора Державного Бюро розслідувань, яку обіймав ОСОБА_5 , є публічною посадою, а тому обставини щодо призначення, набуття та припинення повноважень, на думку суду, не може бути інформацією з обмеженим доступом.
Отже, станом на момент звернення позивача до відповідача із запитами на отримання інформації, повинен був мати усі необхідні для набуття правових підстав для виконання обов`язків директора ДРБ розпорядчих документів.
Запитувана позивачем інформація не стосується відомостей щодо оперативних працівників Державного Бюро розслідувань, а стосувалась суто повноважень директора ДБР, який, при цьому є публічною особою.
Таким чином, враховуючи наведене, проаналізувавши передумови для встановлення відкритості чи обмеження інформації методом застосовування до такої інформації "трискладового тесту", суд вважає, що відповідач необґрунтовано обмежив доступ до запитуваної позивачем інформації, адже у випадку, що розглядається не буде суперечити меті діяльності директора ДБР, позаяк така не належить до відомостей, що становлять службову інформацію. До того ж, розголошення вказаної інформації, не може завдати істотної шкоди інтересам самого Державного Бюро розслідувань чи його оперативним працівникам. Надання вільного доступу до такої інформації жодним чином не буде суперечити суспільним інтересам.
Суд додатково зауважує, що ЄСПЛ зазначав, що верховенство права - це один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, питання про те, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України", заяви № 23759/03 та № 37943/06).
Процедура обрання/призначення директора ДБР є публічною, а відтак розпорядчі акти щодо набуття повноважень виконуючого обов`язки директора ДБР не є службовою інформацією, доступ до якої слід обмежувати.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що запитувана позивачем інформація не належить до відомостей, які становлять службову інформацію, наведеного у статті 1 Закону України «Про інформацію», адже є відкритою публічною інформацією, яка станом на момент звернення позивача з відповідним запитом до відповідача, не підлягала обмеженню.
У частині другій статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з яким це повноваження надано (пункти 1, 2 частини другої).
Таким чином, зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що відповідач не виконав обов`язок розпорядника інформації щодо надання запитуваної позивачем інформації на його запит про надання інформації від 04.02.2026 року.
Натомість, варто наголосити, що право на доступ до інформації, якою володіють органи публічної влади, є основоположним правом людини і гарантією функціонування демократичної держави. Без доступу до певної інформації, яка знаходиться у цих органів особа у багатьох випадках позбавлена можливості реалізувати свої інші права, зокрема, право на доступ до суду.
Воєнний стан сам по собі автоматично не є законною підставою для відмови в наданні публічної інформації. Розпорядники зобов`язані розглядати запити та відповідати на них, оскільки право на доступ до інформації гарантується законодавством України. 
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності начальниці відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, щодо не надання інформації згідно запиту на інформацію від 4 лютого 2026 року, про надання копії контрактів про проходження служби ОСОБА_2 , укладених за час роботи у Державному бюро розслідувань, та, як наслідок, наявності підстав, для захисту порушеного права, шляхом зобов?язання Державне бюро розслідувань надати ОСОБА_1 інформацію згідно його запиту на інформацію від 4 лютого 2026 року.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до начальниці відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії, є правомірними, а отже підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до начальниці відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити.
2. Визнати протиправною бездіяльність начальниці відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни щодо не надання інформації згідно запиту на інформацію ОСОБА_1 від 4 лютого 2026 року, про надання копії контрактів про проходження служби ОСОБА_2 , укладених за час роботи у Державному бюро розслідувань.
3. Зобов?язати Державне бюро розслідувань надати ОСОБА_1 інформацію згідно запиту на інформацію від 4 лютого 2026 року.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державного бюро розслідувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.
Рішення складено 07.07.2026 року, з урахуванням знаходження судді Ю.В.Харченко у відпустці, у період з 01.06.2026 року по 26.06.2026 року, включно. 

Суддя Ю.В. Харченко

Адміністративний позов ОСОБА_1 до начальниці відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити
07.07.2026