ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/7941/26 пров. № А/857/35837/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Глазька С.М.,
суддів Глушка І.В., Москаля Р.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року (головуючий суддя Желік О.М., м. Львів) у справі № 380/7941/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), щодо утримання військового збору у розмірі 5% з суми, виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення суду від 17 вересня 2025 року у справі № 380/12916/25;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , надлишково утриманий військовий збір, а саме 3,5% від суми, виплаченої на виконання рішення суду від 17 вересня 2025 року у справі № 380/12916/25 за весь час затримки виплати, з лютого 2020 року по день її фактичної виплати 27.01.2026.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що у період з 01.01.2015 по 28.02.2025 включно проходив військову службу та перебував на грошовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовій частині НОМЕР_1 ). Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.02.2025 № 80-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 28.02.2025. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у справі № 380/12916/25, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2026 року, на відповідача було покладено обов`язок здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 з урахуванням раніше виплачених сум. На виконання вказаного рішення суду відповідач 27.01.2026 здійснив виплату грошового забезпечення в сумі 125219,04 грн. Разом з тим, з нарахованої згідно з довідкою-розрахунком суми 131809,52 грн відповідач утримав військовий збір за ставкою 5%, що становить 6590,48 грн. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки виплачені кошти є грошовим забезпеченням військовослужбовця Державної прикордонної служби України, до якого згідно з підпунктом 4 підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України застосовується ставка військового збору 1,5%. Зазначає, що втрата позивачем статусу військовослужбовця на час виплати грошового забезпечення не звільняє відповідача від обов`язку утримати військовий збір саме за тією ставкою, яка передбачена законом для цього виду доходу, оскільки саме дії відповідача (несвоєчасне нарахування і виплата) призвели до того, що виплата відбулася після звільнення позивача з військової служби.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), щодо утримання військового збору у розмірі 5% з суми, виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення суду від 17 вересня 2025 року у справі № 380/12916/25.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , надлишково утриманий військовий збір, а саме 3,5% від суми, виплаченої на виконання рішення суду від 17 вересня 2025 року у справі № 380/12916/25 за весь час затримки виплати, з лютого 2020 року по день її фактичної виплати 27.01.2026. 
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на встановлення судом факту протиправного утримання відповідачем 3,5% з суми грошового забезпечення позивача, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу надлишково утримані кошти у розмірі 3,5% від суми, виплаченої на виконання рішення суду від 17 вересня 2025 року у справі № 380/12916/25.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Зокрема в апеляцій скарзі зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 27.01.2026 виконало рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 у справі № 380/12916/25 у повному обсязі. Стосовно утриманого військового збору за ставкою 5% відповідач вказав, що у січні 2026 року, коли здійснювалася виплата, позивач не проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 та не мав статусу ні військовослужбовця, ні працівника, у зв`язку з чим застосувати ставку військового збору 1,5% підстав не було. Послався на положення підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, за якими з 01.12.2024 ставка військового збору становить 5% від об`єкта оподаткування. Зазначив, що військовий збір справляється у місяці фактичної виплати доходу, а не за період його нарахування, а отже, навіть якщо доходи нараховані за попередній період, але виплата здійснена у поточному місяці, військовий збір утримується за правилами і ставкою, що діють у місяці виплати. Також послався на отриману ним індивідуальну податкову консультацію ГУ ДПС у Львівській області № 3352/ІПК/99-00-24-03-03 від 19.06.2025, у якій податковим органом підтверджено правомірність застосування ставки військового збору 5% з виплат за рішенням суду, нарахованих звільненим військовослужбовцям.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та усі доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 у період з 01.01.2015 по 28.02.2025 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовій частині НОМЕР_1 ), що підтверджується особистими картками грошового забезпечення позивача за 2015-2025 роки та сторонами не заперечується.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.02.2025 № 63-ОС припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби майстер-сержанта ОСОБА_1 згідно з підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.02.2025 № 80-ОС майстер-сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 та всіх видів забезпечення з 28 лютого 2025 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у справі № 380/12916/25, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2026 року, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у застосуванні з 29.01.2020 по 18.07.2022 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання зазначеного рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_2 склало довідку-перерахунок від 25.01.2026 № 09/13, відповідно до якої загальна сума грошового забезпечення, що підлягає донарахуванню позивачу за період з січня 2020 року по липень 2022 року, становить 131809,52 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 72 від 26.01.2026 на банківський рахунок позивача 27.01.2026 перераховано 125219,04 грн, що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 27.01.2026 № Q3T7048HMT89PRTG.
Тобто з нарахованої суми 131809,52 грн відповідачем утримано військовий збір у розмірі 6590,48 грн (5% від суми нарахування), що не заперечується сторонами.
На адвокатський запит представника позивача від 04.02.2026 ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 05.02.2026 № 09/1359-26-Вих повідомило про виконання судового рішення з наданням копії довідки від 25.01.2026 № 09/13 та платіжної інструкції від 26.01.2026 № 72.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо утримання військового збору за ставкою 5% з суми грошового забезпечення, виплаченого на виконання судового рішення, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (ПК України).
Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до підпункту 1 підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ платниками збору є, зокрема особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 162.1.1. пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Відповідно до підпункту 1 підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ об`єктом оподаткування збором є для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до складу якого включаються доходи, перелік яких визначено пунктом 164.2 статті 164 цього Кодексу.
Законом України від 10.10.2024 № 4015-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану», який набрав чинності 01.12.2024, ставку військового збору підвищено з 1,5% до 5% від оподатковуваного доходу фізичних осіб.
Водночас Законом України від 04.12.2024 № 4113-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні» уточнено перелік доходів, до яких застосовується ставка військового збору 1,5%.
Згідно з підпунктом 1 підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) ставка військового збору становить, зокрема, для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 4 цього підпункту.
Підпунктом 4 підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що ставка військового збору становить 1,5 відсотка - для доходів, одержаних у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, які здійснюються відповідно до законодавства України (за винятком доходів, які звільняються від оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 пункту 16-1 цього підрозділу) військовослужбовцями та працівниками Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що визначальним критерієм для застосування пільгової ставки військового збору у розмірі 1,5 відсотка є вид доходу (грошове забезпечення, грошові винагороди та інші виплати, які здійснюються відповідно до законодавства військовослужбовцям та працівникам перелічених у законі військових формувань і силових структур), а не статус особи на момент фактичної виплати такого доходу.
Інакше кажучи, ставка військового збору 1,5% застосовується до доходів, які за своєю правовою природою є грошовим забезпеченням військовослужбовця Державної прикордонної служби України, виплачуваним відповідно до законодавства України, незалежно від моменту такої виплати.
Суд першої інстанції вірно виснував, що сума, виплачена позивачу 27.01.2026 на виконання рішення суду у справі № 380/12916/25, за своєю сутністю є донарахованим грошовим забезпеченням за період проходження ним військової служби з 29.01.2020 року по 18.07.2022 року. 
Право на отримання вказаних сум у належному розмірі виникло у позивача саме під час виконання обов`язків військової служби, а несвоєчасне їх нарахування та виплата відбулися з вини відповідача. Те, що фактичний розрахунок відбувся у січні 2026 року, після звільнення позивача та ухвалення судового рішення, не змінює джерела походження та правової природи цих коштів саме як грошового забезпечення військовослужбовця. 
Доводи скаржника про те, що позивач на момент виплати в січні 2026 року втратив статус військовослужбовця, відтак до його доходу має застосовуватися загальна ставка 5%, є безпідставними.
Апеляційний суд зауважує, що втрата позивачем статусу військовослужбовця на час виплати йому грошового забезпечення не звільняє відповідача від обов`язку компенсувати позивачу суму військового збору, оскільки саме бездіяльність останнього призвела до виплати позивачу такої вже після звільнення з військової служби та як наслідок після втрати статусу військовослужбовця.
Аналогічного змісту позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 825/761/17.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд вказує, що пільгова ставка військового збору 1,5% прив`язана до виду доходу грошового забезпечення військовослужбовця, нарахованого за період проходження служби, а не до наявності відповідного статусу на момент фактичного отримання таких виплат.
Посилання відповідача на індивідуальну податкову консультацію від 19.06.2025 № 3352/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ст. 52 ПК України ІПК має індивідуальний характер, не є нормою права та не може переважати над приписами закону або змінювати правовий статус грошового забезпечення військовослужбовців. 
Колегія суддів також звертає увагу, що дотримання бюджетного законодавства та здійснення видатків у межах кошторису не звільняє відповідача від обов`язку дотримуватися вимог податкового законодавства щодо правильного визначення ставки збору при здійсненні виплат військовослужбовцям.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надлишково утриманий військовий збір, а саме 3,5% від суми, виплаченої на виконання рішення суду від 17 вересня 2025 року у справі № 380/12916/25 за весь час затримки виплати, з лютого 2020 року по день її фактичної виплати 27.01.2026.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року у справі № 380/7941/26 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя | | С. М. Глазько
судді | | І. В. Глушко
| | Р. М. Москаль