Справа № 308/16888/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

13.07.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисника – Сідак П.П.,розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Сідак П.П., в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-18 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 605.60 гривень судового збору. 
Відповідно до протоколу - 23.09.2025 року НОМЕР_1 прикордонним загоном отримано лист від в.о. начальника відділу ВВБ підполковника ОСОБА_2 від 22.09.2025 року №16.2/75078-25-Вих «Щодо передумов до виникнення негативних явищ у НОМЕР_1 прикордонному загоні» з якого стало відомо про ряд можливих прорахунків допущених окремими військовослужбовцями під час несення служби в пункті пропуску «Ужгород», а саме начальник 4 групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) лейтенант ОСОБА_3 , який ніс службу в прикордонному наряді «Старший прикордонних нарядів у пункті пропуску» здійснив неякісно перевірку служби прикордонних нарядів, а саме: в період з 09:55 по 12:55 17.09.2025 року старший сержант ОСОБА_4 виконував наказ на охорону державного кордону в прикордонному наряді «Огляд транспортних засобів», на наявних збережених записах з нагрудного відеореєстратора відсутнє відео, яке підтверджує здійснення раптової перевірки лейтенантом ОСОБА_5 шляхом здійснення навчальної закладки вибухової речовини (запахоносій тротилу).
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 14 п. 11 розділу II (прикордонним нарядам абороняється: вчиняти інші дії, заборонені законодавством України та наказом на охорону державного кордону, відволікатися від несення служби), Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1261 від 19 жовтня 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1391/27836; Наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону №1416 аг від 29.12.2021 року «Про використання особистих технічних засобів», тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.
Не погоджуючись з даною ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови зазначає, що справу було розглянуто без участі ОСОБА_1 , оскільки виконував службові обов`язки із охорони державного кордону України. Окрім того, вказує, що захисник до суду першої інстанції надсилав клопотання про відкладення розгляд справи, оскільки перебуав на стаціонарному лікуванні. Просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. ст. 245,251,252,280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що даних вимог суд першої інстанції не дотримався.
Відповідно до усталеної практики, ЄСПЛ поширює передбачені Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини стандарти та процедурні гарантії, встановлені для кримінальних проваджень, також на провадження у справах про адміністративні правопорушення, вважаючи їх кримінальними провадженнями по суті і за змістом.
Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім' я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
Як слідує із змісту тексту протоколу: «начальник 4 групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) лейтенант ОСОБА_7 , який ніс службу в прикордонному наряді «Старший прикордонних нарядів у пункті пропуску» здійснив неякісно перевірку служби прикордонних нарядів, а саме: в період з 09:55 по 12:55 17.09.2025 року старший сержант ОСОБА_8 виконував наказ на охорону державного кордону в прикордонному наряді «Огляд транспортних засобів», на наявних збережених записах з нагрудного відеореєстратора відсутнє відео яке підтверджує здійснення раптової перевірки лейтенантом ОСОБА_9 шляхом здійснення навчальної закладки вибухової речовини (запахоносій тротилу).
Своїми діями порушив вимоги п.п. 14 п.11 розділу II (прикордонним нарядам забороняється: учиняти інші дії, заборонені законодавством України та наказом на охорону державного кордону, відволікатися від несення служби), Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1261 від 19 жовтня 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1391/27836; Наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону №1416 аг від 29.12.2021 року «Про використання особистих технічних засобів»»
Відповідно із змісту протоколу не можливо встановити конкретний час вчинення адміністративного правопорушення.
Також не було допитано свідка старшого сержанта ОСОБА_10 , який виконував наказ на охорону державного кордону в прикордонному наряді «Огляд транспортних засобів» та його пояснення не додано до матеріалів справи адмінправопорушення, що є порушенням ст. 256 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд у постанові вказав, що вина правопорушника стверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №351991 від 07.10.2025 року та іншими матеріалами справи.
Тобто не були з`ясовані та встановлені обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність ОСОБА_1 .
Також із змісту норми, яку ніби-то порушив ОСОБА_1 (вимоги п.п. 14 п.11 розділу II (прикордонним нарядам забороняється: учиняти інші дії, заборонені законодавством України та наказом на охорону державного кордону, відволікатися від несення служби), Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1261 від 19 жовтня 2015 року, не можливо визначити, які саме дії або бездіяльність ОСОБА_1 становить склад адміністративного правопорушення.
Відповідно ані протоколом, ані матеріалами справи про адміністративне правопорушення не доведено вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 та ряд доказів, які викладено вище вказують на відсутність складу адміністративного правопорушення.
За змістом ст.ст. 245, 252, 280 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.
Відтак, у даному випадку, ОСОБА_1 фактично інкримінується адміністративне правопорушення, яке базується на припущеннях та не доведено ні матеріалами адміністративної справи, а ні протоколом про адміністративне правопорушення.
Вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення не має, оскільки своїми діями він не порушив вимог п.п. 14 п.11 розділу II (прикордонним нарядам забороняється : учиняти інші дії, заборонені законодавством України та наказом на охорону державного кордону, відволікатися від несення служби), Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1261 від 19 жовтня 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1391/27836; Наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону №1416 аг від 29.12.2021 року «Про використання особистих технічних засобів»».
Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону унеможливлює прийняття у справі законного й обгрунтованого судового рішення. Тому без усунення зазначених вище недоліків протоколу про адміністративне правопорушення розгляд справи є неможливим.
Судове рішення винесене з невірним застосуванням норм матеріального права, що потягло за собою однобічне та не повне з`ясування судом усіх фактичних обставин справ, їх не дослідження та не надання їм належної оцінки, при цьому суд лише формально підійшов до встановлення обставин справи.
У відповідності до ч.2 та ч. 3 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Вказані вимоги закону під час розгляду справи в суді були порушені.
На підставі ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як випливає зі змісту оскарженої постанови та письмових документів, що містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції не дотримався наведених вище вимог закону, оскільки обставини у справі, які впливають на об`єктивність та правильність застосування стягнення належним чином встановлені не були, всебічно і повно судом не досліджувались.
Суд першої інстанції формально підійшов до встановлення обставин, передбачених ч. 2 ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки матеріали провадження у справі про адміністративне правопорушення не містять жодних об`єктивних даних та доказів, які б могли підтвердити викладені у постанові суду обставини.
Однак, судом першої інстанції не було досліджено всіх обставин справи.
Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який ... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».
Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Лучанінова проти України»),
Згідно висновків ЄСПЛ у рішенні у справі «Карелін проти Росії», за відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти справи чи суперечностей, у разі відшукування судом самостійно доказів винуватості особи, зазначені дії суду призведуть до порушення ч.1 ст.6 Конвенції.
Отже, суд, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.
За змістом закону підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі.
Тому, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП адміністративного правопорушення, про доведеність її вини в скоєнні даного правопорушення, є таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи та наявних у матеріалах справи доказах.
Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), в яких ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу».
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За вищевикладених обставин, апеляційний суд доходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП адміністративного правопорушення, а тому, доводи апеляційної скарги про відсутність складу даного адміністративного правопорушення визнаються обґрунтованими.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що органом який запровадив справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для залишення оскаржуваного судового рішення без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Сідак П.П., в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-18 КУпАП, - скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя           Т.Ю. Бисага