ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2026 року | справа № 380/15631/25

м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд
у складі головуючої судді Андрусів У. Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Мазурик А. О.
представниці позивача Пащинської А. О.
представника відповідача Трофімчука Р. Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «ГАЛКОМСЕРВІС» до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в :
Приватне підприємство «ГАЛКОМСЕРВІС» (далі – позивач, ПП «ГАЛКОМСЕРВІС») пред`явило позов до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (далі – відповідач; ГУ ДПС у Львівській області), у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.04.2025: №17297/13-01-07-02 та №17298/13-01-07-02, прийняті на підставі акту перевірки №11395/13-01-07-02/31489950 від 12.03.2025 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Приватне підприємство «ГАЛКОМСЕРВІС» з питань проведення взаємовідносин із ТОВ «СІТРОНІК» (41125086) за період жовтень 2018 року, ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ АВТО» (42321730) за період листопад 2018 року, ТОВ «ТРАНСПОСТАЧ СІТІ» (41615166) за період грудень 2018 року, ТОВ «БОРИСФЄН ЛТД» (42527260) за період вересень 2019 року та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість та податковій декларації з податку на прибуток».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за наслідками документальної позапланової виїзної перевірки, оформленої актом від 12.03.2025 №11395/13-01-07-02/31489950, відповідач дійшов необґрунтованого висновку про заниження позивачем податку на прибуток та податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «Сітронік», ТОВ «Юніверсал Авто», ТОВ «Транспостач Сіті» та ТОВ «Борисфєн ЛТД». Вказує, що висновки акта перевірки ґрунтуються виключно на податковій інформації, що міститься в інформаційно-аналітичних базах ІС «Податковий блок» та Єдиному реєстрі податкових накладних, без дослідження первинних документів контрагентів, без проведення зустрічних звірок чи документальних перевірок таких контрагентів. Зазначає, що реальність спірних господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами – договорами, видатковими накладними, актами виконаних робіт, рахунками, товарно-транспортними накладними, банківськими виписками, платіжними інструкціями, оборотно-сальдовими відомостями, актами звірок, які були надані до перевірки та не спростовані відповідачем. Стверджує, що факт реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, факт оплати та факт прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей відповідачем не заперечуються. Наголошує, що юридична відповідальність має індивідуальний характер, а тому позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами, а відсутність у контрагентів матеріальних та/або трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарської операції. Окремо зазначає, що посилання відповідача на наявність кримінального провадження не є беззаперечним доказом нереальності операцій за відсутності вироку суду, який набрав законної сили, а посилання на ризиковість контрагентів не підтверджує безтоварності операцій. Крім того, позивач вказує на протиправність призначення перевірки, оскільки запит контролюючого органу не містив визначених законом підстав, а наказ про проведення перевірки прийнято за відсутності підстав, передбачених підп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України. З урахуванням викладеного просить скасувати оскаржувані акти індивідуальної дії.
Ухвалою судді від 05.08.2025 позовну заяву залишено без руху. 
Ухвалою судді від 13.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
12.09.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що перевіркою встановлено заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 958569,00 грн та податку на додану вартість на загальну суму 1064446,00 грн унаслідок відображення у податковому обліку нереальних господарських операцій. Вказує, що за даними Єдиного реєстру податкових накладних у контрагентів позивача відсутнє «вхідне» придбання номенклатури товарів, у подальшому реалізованих позивачу, що свідчить про обрив ланцюга постачання та неможливість встановлення джерела походження товару. Зазначає, що кадрово-ресурсні показники контрагентів (чисельність працівників, наявність основних засобів, виробничих та складських потужностей) не відповідають масштабу і характеру задекларованих операцій, а щодо контрагентів наявні рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку та відомості про кримінальні провадження. Наголошує, що первинні документи, складені за операціями, які фактично не відбулися, не мають юридичної сили первинних документів у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, а обов`язок доведення реальності господарських операцій покладається на платника податків. Відтак оскаржені податкові повідомлення-рішення винесені правомірно і підстав для їх скасування немає.
Крім того, 12.09.2025 представник відповідача подав клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 15.09.2025 постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання.
29.09.2025 представниця позивача подала додаткові пояснення у справі, у яких підтримала викладені у позовній заяві аргументи та доводи щодо протиправності податкових повідомлень-рішень від 17.04.2025: №17297/13-01-07-02 та №17298/13-01-07-02. Додатково зазначила, що: реальність господарських операцій із ТОВ «Сітронік», ТОВ «Юніверсал Авто», ТОВ «Транспостач Сіті» та ТОВ «Борисфєн ЛТД» підтверджується належно оформленими первинними документами – договорами, рахунками, видатковими та товарно-транспортними накладними, актами виконаних робіт, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними та платіжними документами; переведення боргу за договором від 24.12.2019 №24/12 є лише способом зміни боржника і не впливає на реальність операцій та правомірність формування податкового кредиту; позивач правомірно застосовував квартальний звітний період з податку на прибуток з огляду на обсяг доходу, який перевищує встановлену підп.«в» п.137.5 ст.137 ПК України межу, а висновок про заниження податку на прибуток унаслідок завищення собівартості ґрунтується на припущеннях; правомірність формування податкових зобов`язань з податку на додану вартість предметом перевірки не охоплювалася; посилання відповідача на кримінальне провадження №32020000000000071 за відсутності вироку суду не є доказом нереальності операцій; вимога щодо надання сертифікатів якості товару є безпідставною, оскільки позивач є замовником, а не виробником чи імпортером продукції.
Ухвалою суду від 04.02.2026, із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.
Представниця позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, зазначених у заявах по суті справи.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві.
17.07.2026 оголошено скорочене рішення. 
Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які учасники справи покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Приватне підприємство «Галкомсервіс» (ЄДРПОУ 31489950) зареєстроване як юридична особа та перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Львівській області, є платником податку на додану вартість; основним видом господарської діяльності вказаного підприємства є монтаж телекомунікаційного обладнання та постачання кліматичних шаф для забезпечення технічної інфраструктури.
У періодах, які були предметом перевірки, позивач мав господарські відносини з чотирма контрагентами, зокрема – з ТОВ «Сітронік», ТОВ «Юніверсал Авто», ТОВ «Транспостач Сіті» та ТОВ «Борисфєн ЛТД».
У жовтні 2018 року ТОВ «Сітронік» (код ЄДРПОУ 41125086) поставило позивачу комплекти фундаментів під опору без платформ на загальну суму 2724924,00 грн, у тому числі податок на додану вартість 454154,00 грн. Вказане підтверджується рахунками на оплату від 16.10.2018 №1610/1 та №1610/2, видатковими накладними від 16.10.2018 №1610/1, №1610/2 і №1610/3, податковими накладними від 16.10.2018 №65, №42 і №27, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також банківськими платіжними документами про безготівкову оплату у повному обсязі. Придбаний товар оприбутковано на виробничий майданчик позивача у м.Золочеві, а операцію відображено у бухгалтерському обліку проводками Дт202 Кт631, Дт64 Кт631 та Дт631 Кт311.
У листопаді 2018 року ТОВ «Юніверсал Авто» (код ЄДРПОУ 42321730) поставило позивачу металеві конструкції – платформи з кріпленнями та блискавкоприймач з кріпленнями Н=7750 мм на загальну суму 875546,16 грн (в т.ч. ПДВ). Вказане підтверджується рахунком від 16.11.2018 №29/11, видатковими накладними від 16.11.2018 №1611/1 та №1611/2, податковими накладними від 16.11.2018 №23 і №24, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, та платіжним дорученням від 26.02.2019 №537 на суму 875546,16 грн. Товар доставлено шляхом самовивозу зі складу постачальника до об`єкта позивача.
У грудні 2018 року на виконання договору поставки від 12.11.2018 №12/11-18 ТОВ «Транспостач Сіті» (код ЄДРПОУ 41615166) поставило позивачу комплектуючі до освітлювальних опор – секцію низ С38/11.7/1.2/2.46 у кількості 3 штук на загальну суму 710341,88 грн, у тому числі податок на додану вартість 118390,31 грн. Вказане підтверджується видатковими накладними №183 та №184, рахунками-фактурами, актом звірки взаєморозрахунків, податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, та банківською випискою про перерахування коштів згідно з документом від 27.02.2019 №538 на суму 710341,88 грн. Операцію відображено у бухгалтерському обліку проводками Дт202 Кт631, Дт64 Кт631 та Дт631 Кт311.
У вересні 2019 року на підставі договорів підряду від 06.09.2019 №79/09/19, від 09.09.2019 №82/09/19, від 09.09.2019 №83/09/19 та від 10.09.2019 №85/09/19 ТОВ «Борисфєн ЛТД» (код ЄДРПОУ 42527260) виконало для позивача комплекс будівельно-монтажних робіт на об`єктах мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» у Львівській та Волинській областях, а на підставі договору поставки від 13.09.2019 №26/19 поставило позивачу шафи кліматичні у кількості 20 штук. Фактичне виконання робіт підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт від 23.09.2019, від 24.09.2019 та від 24-25.09.2019, підписаними уповноваженими представниками сторін без зауважень, протоколами погодження договірної ціни, а податкові накладні за наслідками операцій зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. Розрахунки за частиною зобов`язань здійснено шляхом переведення боргу за договором від 24.12.2019 №24/12, за яким обов`язок з погашення заборгованості перед ТОВ «Борисфєн ЛТД» перейшов до нового боржника.
На підставі наказу ГУ ДПС у Львівській області від 18.02.2025 №1164-ПП проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Галкомсервіс» з питань проведення взаємовідносин із ТОВ «Сітронік» (код ЄДРПОУ 41125086) за період жовтень 2018 року, ТОВ «Юніверсал Авто» (код ЄДРПОУ 42321730) за період листопад 2018 року, ТОВ «Транспостач Сіті» (код ЄДРПОУ 41615166) за період грудень 2018 року, ТОВ «Борисфєн ЛТД» (код ЄДРПОУ 42527260) за період вересень 2019 року та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість та податковій декларації з податку на прибуток.
За результатами перевірки складено акт від 12.03.2025 №11395/13-01-07-02/31489950, згідно з висновками якого встановлено порушення позивачем п.5, п.6, п.7, п.9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», підп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, унаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 958569,00 грн, у тому числі за 4 квартал 2018 року у сумі 646622,00 грн та за 3 квартал 2019 року у сумі 311947,00 грн, а також п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, унаслідок чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 1064446,00 грн, у тому числі за жовтень 2018 року – 454154,00 грн, за листопад 2018 року – 145294,00 грн, за грудень 2018 року – 118390,00 грн, за вересень 2019 року – 346608,00 грн.
Висновок про заниження податкових зобов`язань відповідач мотивував тим, що господарські операції позивача з переліченими контрагентами не мали реального характеру, оскільки за даними Єдиного реєстру податкових накладних у контрагентів відсутнє придбання номенклатури товарів (робіт), у подальшому реалізованих (наданих) позивачу, кадрово-ресурсні показники контрагентів не відповідають обсягам задекларованих операцій, а щодо контрагентів наявні рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку та внесені до Єдиного реєстру судових рішень ухвали у кримінальних провадженнях.
Не погодившись із висновками акта, позивач подав заперечення, які за результатами розгляду залишено без задоволення.
17.04.2025 відповідач прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення:
- №17297/13-01-07-02 (форма «Р»), яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 958569,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 239642,25 грн;
- №17298/13-01-07-02 (форма «Р»), яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1064446,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 266111,50 грн.
За наслідками адміністративного оскарження рішенням ДПС України від 03.07.2025 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення – без змін.
Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі – ПК України).
Відповідно до підп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність – діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з підп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит – сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.2 ст.44 ПК України встановлено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Відповідно до підп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно з підп.«а» п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.3 ст.198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі – Закон №996-XIV).
Відповідно до ст.1 Закону №996-XIV господарська операція – дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ – документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч.2 ст.9 цього Закону первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту настають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Водночас сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.
На підставі досліджених у судовому засіданні доказів суд установив, що на підтвердження реальності встановлених вище господарських операцій позивачем до перевірки надано договори, видаткові накладні, акти виконаних робіт, рахунки, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, платіжні інструкції, оборотно-сальдові відомості по рахунках та акти звірки, які досліджені посадовими особами контролюючого органу та відображені у бухгалтерському обліку позивача. Податкові накладні, складені за наслідками спірних операцій, зареєстровані контрагентами в Єдиному реєстрі податкових накладних, що відповідачем не заперечується. Факт оплати вартості придбаних товарів (робіт) підтверджується платіжними інструкціями та банківськими виписками; факт прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей засвідчено видатковими накладними; факт прийняття виконаних робіт – актами приймання-передачі. Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено позивачем до складу податкового кредиту відповідних періодів, що відповідає даним додатку 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість.
Оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд доходить висновку, що надані позивачем первинні документи відповідають вимогам, встановленим Законом №996-XIV, містять усі необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг спірних господарських операцій, розкривають їх зміст та у сукупності підтверджують реальний рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Суд відхиляє покликання відповідача на те, що висновок про нереальність операцій ґрунтується на встановленій за даними Єдиного реєстру податкових накладних відсутності у контрагентів позивача придбання номенклатури товарів (робіт), у подальшому реалізованих позивачу, та на обриві ланцюга постачання, з огляду на таке.
Як вбачається зі змісту акта перевірки, висновки контролюючого органу про неможливість встановлення джерела походження товарів та про нереальність операцій ґрунтуються виключно на податковій інформації, наявній в інформаційно-аналітичних базах ІС «Податковий блок» та Єдиному реєстрі податкових накладних. Матеріали справи не містять доказів проведення відповідачем зустрічних звірок контрагентів позивача, документальних перевірок таких контрагентів чи іншого дослідження їх первинних документів, за наслідками яких було б встановлено неможливість фактичного виконання спірних операцій. Поряд з тим, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів, робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Безпідставними є й доводи відповідача про відсутність у контрагентів позивача достатніх трудових та матеріально-технічних ресурсів для виконання спірних операцій. Суд вказує, що відсутність у контрагента позивача матеріальних та/або трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про отримання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренди персоналу), а основні та транспортні засоби можуть перебувати у постачальника на праві оренди або лізингу. Контролюючий орган на порушення вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не довів та не надав належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів позивача трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів, а висновок про таку недостатність зроблено виключно на підставі відомостей інформаційно-аналітичних баз, без дослідження фактичних обставин діяльності контрагентів.
Наведені висновки щодо неможливості обґрунтування нереальності господарських операцій виключно даними інформаційно-аналітичних систем контролюючого органу та щодо індивідуального характеру відповідальності платника податків узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.12.2025 у справі №640/14270/22 та від 11.02.2026 у справі №320/44258/23.
Суд не враховує твердження відповідача про наявність внесених до Єдиного реєстру судових рішень ухвал у кримінальному провадженні №42019110000000061 від 27.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, у якому фігурують контрагенти позивача. На спростування вказаних аргументів суд зауважує, що акт перевірки не містить відомостей про наявність вироку суду, який набрав законної сили та яким було б встановлено конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача або його контрагентів у спірних правовідносинах. Сам факт наявності кримінального провадження не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків усіх господарських операцій, здійснених між платником та його контрагентами, оскільки таке провадження не містить встановлених обставин, які б доводили невиконання контрагентом своїх договірних зобов`язань саме за господарськими відносинами з позивачем або фіктивність (нереальність) господарських операцій. Відтак, за відсутності вироку суду дані досудового розслідування, в т.ч. протоколи допиту, не мають преюдиційного значення та не можуть бути покладені в основу висновку про нереальність спірних операцій.
Висновки суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 вказала, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами.
Розвиваючи наведені висновки, Велика Палата Верховного Суду сформулювала правову позицію, згідно з якою платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості, а всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, покладаються виключно на ту особу, яка їх внесла, що відображає принцип індивідуальної відповідальності платника податків. Сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку; натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності.
Наведений підхід підтверджено у постановах Верховного Суду від 11.05.2026 у справі №460/15443/24, від 19.05.2026 у справі №580/2737/25 та від 15.07.2026 у справі №280/7371/24.
Суд не бере до уваги твердження відповідача щодо наявності рішень про відповідність контрагентів позивача критеріям ризиковості платника податку. Так, прийняття таких рішень регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» та засвідчує лише ймовірність порушення норм податкового законодавства, яка підлягає перевірці, водночас аж ніяк не є підтвердженням безтоварності (нереальності) господарських операцій. Відповідні факти щодо нереальності операцій можуть встановлюватися виключно за результатами зустрічних звірок або документальних перевірок, а не на підставі рішення про віднесення контрагента до переліку ризикових платників. При цьому відповідні рішення прийняті у 2020 році, тобто після здійснення позивачем спірних господарських операцій, що є предметом перевірки, а доказів того, що такі рішення взаємопов`язані з дослідженими у цій справі операціями, відповідачем не надано.
Оцінюючи доводи відповідача про виявлене за наслідками аналізу Єдиного реєстру податкових накладних маніпулювання податковою звітністю у вигляді невідповідності номенклатури придбаного та реалізованого товару, суд зазначає таке. Процес зіставлення даних податкової звітності з податку на додану вартість у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Така інформація сама собою не доводить наявності податкових правопорушень. Відомості Єдиного реєстру податкових накладних не відображають повної та об`єктивної картини, оскільки придбання товарно-матеріальних цінностей постачальниками могло відбуватися в інших (більш ранніх) періодах, товари могли придбаватися у неплатників податку на додану вартість, а дані реєстру можуть містити інше найменування товарно-матеріальних цінностей. Отже, розбіжність номенклатури за даними Єдиного реєстру податкових накладних сама собою не спростовує реальності спірних операцій, підтвердженої первинними документами.
Суд враховує, що відповідач не заперечує факту оплати, факту отримання товару (робіт) та факту їх бухгалтерського відображення. Усі надані до перевірки документи – рахунки, податкові накладні, видаткові накладні, акти, товарно-транспортні накладні, банківські виписки – збігаються за сумами, датами та номенклатурою, а розбіжностей у Єдиному реєстрі податкових накладних відповідачем не встановлено. Водночас суд звертає увагу на суперечливість висновків акта перевірки, у якому товарно-транспортні накладні, з одного боку, згадуються як досліджені під час перевірки первинні документи, а з іншого – робиться висновок про відсутність підтвердження транспортування товару. Вказане ставить під сумнів об`єктивність та обґрунтованість висновків контролюючого органу.
Крім того, суд зазначає, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а тому є обов`язковою при оподаткуванні операцій за договорами перевезення і не є первинним документом, що підтверджує факт придбання товару за договорами купівлі-продажу чи поставки. З огляду на це відсутність окремих товарно-транспортних накладних або наявність у них певних недоліків за наявності інших документів, що підтверджують фактичне отримання товару та його використання у власній господарській діяльності, не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій та підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит. Окремі недоліки первинних документів не позбавляють їх статусу належних первинних документів за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, що відповідає приписам ч.2 ст.9 Закону №996-XIV. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 11.05.2026 у справі №460/15443/24.
Більше того, суд бере до уваги і те, що товари (роботи), придбані позивачем у спірних контрагентів, використані у його господарській діяльності, пов`язаній з монтажем телекомунікаційного обладнання та постачанням кліматичних шаф для забезпечення технічної інфраструктури, що узгоджується з видом діяльності позивача та підтверджує ділову мету спірних операцій.
Щодо висновків відповідача про заниження позивачем податку на прибуток унаслідок завищення собівартості реалізованої продукції за рахунок відображення операцій зі спірними контрагентами, суд зазначає, що об`єктом оподаткування податком на прибуток згідно з підп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України є фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності за правилами бухгалтерського обліку. Оскільки реальність спірних операцій підтверджена належно оформленими первинними документами, а понесені позивачем витрати пов`язані з його господарською діяльністю та відображені у бухгалтерському обліку, підстави для висновку про завищення собівартості та заниження податку на прибуток відсутні. Донарахування податку на прибуток є похідним від висновку про нереальність операцій, а тому за встановленої судом реальності таких операцій є безпідставним.
Суд відхиляє посилання відповідача на ненадання позивачем сертифікатів якості (відповідності) придбаних товарів, оскільки сертифікат якості не є первинним документом бухгалтерського обліку у розумінні ст.9 Закону №996-XIV, не містить відомостей про зміст та вартість господарської операції, а тому його відсутність не спростовує реального виконання операцій, підтвердженого сукупністю інших первинних документів. Крім того, позивач як замовник (покупець) товарів не є їх виробником чи імпортером, на якого покладено обов`язок із забезпечення відповідної сертифікації.
Стосовно доводів позивача про протиправність призначення перевірки з підстав недотримання контролюючим органом вимог до направлення запиту та прийняття наказу про проведення перевірки за відсутності підстав, передбачених підп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, суд зазначає, що ці доводи не є визначальними для вирішення спору по суті, оскільки позивач допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, а відтак наказ про її проведення як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою ст.77 цього Кодексу встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В порушення наведених вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували нереальність спірних господарських операцій, тоді як реальність таких операцій підтверджена належним чином оформленими первинними документами.
До всього, суд вважає за необхідне підкреслити, що у правовій державі позиція суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися виключно на його власних твердженнях чи припущеннях. Така позиція має ґрунтуватися на належних та допустимих доказах, що підтверджують відповідні обставини, і ці докази повинні бути надані суду з метою їх перевірки. Такий підхід випливає із засад верховенства права, зокрема принципу юридичної визначеності та заборони свавільного втручання держави у права особи. Суб`єкт владних повноважень, реалізуючи свої управлінські функції, діє не як рівний учасник приватноправових відносин, а як носій публічної влади.
Відповідно до вимог чинного законодавства суб`єкт владних повноважень, відтак, зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та обґрунтовано, у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом, саме так як це передбачено ч.2 ст.2 КАС України. Невиконання такого обов`язку, зокрема неподання доказів, які підтверджують фактичні підстави прийняття рішення, не може бути обґрунтоване посиланням на припущення або бездоказові твердження. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2026 у справі №160/122/25.
Оцінивши в сукупності зібрані у справі докази з урахуванням установленого КАС України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд виснує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 17.04.2025 №17297/13-01-07-02 та №17298/13-01-07-02 прийняті відповідачем необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправними та підлягають скасуванню, а позов – задоволенню повністю.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.
Відповідно до п. 5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Приписами ч.1 ст.139 КАС України унормовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач за подання цього позову сплатив судовий збір у сумі 6056,00 грн згідно з платіжною інструкцією №12742 від 08.08.2025.
За таких умов, оскільки позов задоволено повністю, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6056,00 грн.
Керуючись ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов Приватного підприємства «ГАЛКОМСЕРВІС» до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 17.04.2025 №17297/13-01-07-02, від 17.04.2025 №17298/13-01-07-02.
3. Стягнути на користь Приватного підприємства «ГАЛКОМСЕРВІС» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області сплачений судовий збір у розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач – Приватне підприємство «ГАЛКОМСЕРВІС» (місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 224, корпус 1, м. Золочів, Львівська обл., 80700; ЄДРПОУ 31489950).
Відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Львівській області (місцезнаходження: вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79026; ЄДРПОУ 43968090).

Повне рішення суду складено 24.07.2026.

Суддя | Андрусів Уляна Богданівна