П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2026 року м. Київ

Справа № 758/8240/25
Провадження: № 22-ц/824/7297/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,
суддів Желепи О. В., Нежури В. А., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Македона Олександра Андрійовича в інтересах Акціонерного товариства «Універсал Банк»
на рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Войтенко Т. В.,
у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 02 грудня 2020 року відповідачка підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, на підставі якої їй було відкрито поточний рахунок та встановлено кредитний ліміт. Зазначено про те, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, тоді як відповідачка належним чином не виконувала обов`язок зі своєчасного погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим допустила прострочення виконання грошового зобов`язання понад 90 днів. Внаслідок істотного порушення умов договору вся заборгованість стала простроченою, а станом на 03 березня 2025 року її розмір становив 33 853,41 грн, яку банк просив стягнути з відповідачки, а також понесені судові витрати.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, Македон О. А. в інтересах АТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність погодження відповідачкою умов кредитування, оскільки не врахував особливостей укладення договору про надання банківських послуг у проєкті «monobank» із використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Вказував, що підписавши анкету-заяву, відповідачка підтвердила отримання примірника договору в мобільному додатку, ознайомлення та згоду з його умовами, які складаються з анкети-заяви, Умов і правил обслуговування, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту. Зазначав, що процедура дистанційної ідентифікації, верифікації та підписання документів цифровим власноручним підписом відповідає вимогам законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України, а тому висновок суду про непогодження відповідачкою умов договору є безпідставним. Крім того, вважав, що суд безпідставно не взяв до уваги надані банком докази, які підтверджують укладення договору, користування відповідачкою кредитними коштами, погодження умов кредитування та наявність заборгованості, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 14 квітня відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу в порядку письмового провадження. без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Від відповідачки відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг у межах проєкту «monobank», в якій просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у національній валюті та встановити кредитний ліміт на суму, визначену відповідно до умов договору (а.с. 25).
Зі змісту анкети-заяви вбачається, що відповідачка підтвердила свою згоду з тим, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, а також засвідчила генерацію ключової пари для використання електронного підпису у мобільному додатку та визнала такий підпис аналогом власноручного (а.с. 25).
На підтвердження заявлених вимог позивачем до матеріалів справи надано, зокрема, розрахунок заборгованості, виписку про рух коштів за картковим рахунком, анкету-заяву, Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» щодо продуктів «monobank», Тарифи, Паспорт споживчого кредиту та копію паспорта відповідачки (а.с. 7 - 24,25, 30 - 41, 42).
Із виписки про рух коштів за картковим рахунком убачається, що 02 грудня 2020 року на картковий рахунок відповідачки було внесено кредитні кошти, а в подальшому банк неодноразово змінював розмір встановленого кредитного ліміту, який станом на 02 липня 2024 року становив 17 300 грн. Виписка також підтверджує, що відповідачка користувалася кредитними коштами, здійснювала розрахункові операції та періодично вносила кошти на погашення заборгованості (а.с. 17-29).
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 03 березня 2025 року заборгованість відповідачки за договором про надання банківських послуг становила 33 853,41 грн, яку банк визначив як заборгованість за тілом кредиту з урахуванням кредитного ліміту та овердрафту, що виник у зв`язку зі списанням банком нарахованих процентів та інших платежів (а.с. 6-15).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів погодження відповідачкою умов договору щодо розміру процентної ставки, порядку нарахування процентів, утворення овердрафту та інших платежів, передбачених Умовами і правилами обслуговування. Суд зазначив, що анкета-заява не містить відповідних істотних умов кредитування, а надані банком Умови і правила, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту не містять підтвердження їх отримання та погодження відповідачкою саме у редакції, яка діяла на момент укладення договору.
Крім того, суд дійшов висновку, що подані банком розрахунок заборгованості та виписка з карткового рахунку самі по собі не підтверджують погодження сторонами умов щодо сплати процентів та не дають можливості встановити дійсний розмір неповернутого тіла кредиту, оскільки заборгованість формувалася, зокрема, внаслідок списання банком процентів та утворення овердрафту. За таких обставин суд визнав позовні вимоги недоведеними та відмовив у їх задоволенні.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з?ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Так, у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові та ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.
Встановлено, що 02 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг у межах проєкту «monobank» (а.с. 25).
Особливістю проєкту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрат у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.
В анкеті-заяві міститься прохання відповідачки відкрити поточний рахунок у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов договору та наведених нижче умов.
Відповідно до п.2 анкети-заяви відповідач, підписавши вказану заяву погодився, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомлений, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного договору.
У пункті 3 анкети-заяви зазначено, що відповідач просить встановити кредитний ліміт на суму вказану у мобільному додатку.
Підписанням анкети-заяви відповідач засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного цифрового підпису (п.6).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг від 02 грудня 2020 року станом на 03 березня 2025 року заборгованість відповідачки становила 33 853,41 грн, яку позивач визначив як заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) з урахуванням кредитного ліміту та овердрафту (а.с. 6-15).
Згідно з довідкою про наявність рахунку відповідачці відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 , тип рахунку - « Картка Чорна », валюта рахунку - гривня (UAH). На зазначений рахунок банком було встановлено кредитний ліміт, розмір якого протягом дії договору неодноразово змінювався та станом на 02 липня 2024 року становив 17 300 грн (а.с. 28-29).
Із виписки про рух коштів за картковим рахунком убачається, що 02 грудня 2020 року на рахунок відповідачки було зараховано 3 000 грн кредитних коштів, у подальшому відповідачка користувалася кредитним лімітом, здійснювала видаткові операції та періодично вносила кошти на погашення заборгованості (а.с. 17-24).
Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
З довідки про розмір встановленого кредитного ліміту вбачається, що 02 липня 2024 року відповідачці встановлено кредитний ліміт в розмірі 17 300 грн (а. с. 29).
Банком надано виписку про рух коштів за картковим рахунком відповідачки, з якої вбачається, що ОСОБА_1 користувалася наданими кредитними коштами, здійснювала розрахункові операції із використанням кредитного ліміту, а також періодично вносила кошти на погашення заборгованості. Наведені обставини свідчать про фактичне отримання відповідачкою кредитних коштів, користування кредитною карткою та виконання нею зобов`язань за кредитним договором протягом певного часу.
Із зазначеної виписки також убачається, що кредитний ліміт за картковим рахунком відповідачки поступово змінювався, зокрема 04 липня 2021 року був збільшений до 5 000 грн, 16 жовтня 2023 року - до 15 000 грн, 23 листопада 2023 року - до 20 000 грн, 15 червня 2024 року - до 18 200 грн, а з 02 липня 2024 року встановлений у розмірі 17 300 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів за рахунком станом на 03 березня 2025 року заборгованість відповідачки за договором про надання банківських послуг становила 33 853,41 грн (а. с. 6-24).
Відповідно до п. 5.22 Розділу ІІ Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» кредит збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення неустойці, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати вказаної заборгованості. При цьому Банк надає кредит згідно з Договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з тарифами.
Відповідно до п. 5.20 Розділу ІІ Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» термін повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту.
Відповідачка лише частково, на власний розсуд, здійснювала операції з поповнення своєї банківської карти, розмір яких був меншим за поточні витрати по картковому рахунку, у зв`язку з чим і виникла вказана позивачем заборгованість.
Часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцією - є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Аналогічну позицію сформував Верховний Суд у постанові по справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020.
Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості, боржником не надано.
Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача.
Колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог. Надані позивачем докази у своїй сукупності підтверджують факт укладення між сторонами кредитного договору, отримання відповідачкою кредитних коштів, користування встановленим кредитним лімітом та наявність непогашеної заборгованості, тоді як відповідачка не подала жодних доказів на спростування наведених позивачем обставин, не заперечила факту користування кредитними коштами та не надала власного розрахунку заборгованості чи доказів її погашення.
За таких обставин, враховуючи стандарт доказування «більшої вірогідності», який застосовується у цивільному судочинстві, колегія суддів приходить до висновку, що надані АТ «Універсал Банк» докази є достатніми, належними та допустимими для підтвердження заявлених позовних вимог, а тому підстав для відмови у їх задоволенні суд першої інстанції не мав.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з наведеним апеляційна скарга АТ «Універсал Банк» підлягає задоволенню, рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року скасуванню на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором про надання банківських послуг у заявленому розмірі, а також понесених судових витрат у розмірі 3028 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 3633 грн 6 коп за подання позивачем апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Македона Олександра Андрійовича в інтересах Акціонерноготовариства «Універсал Банк»задовольнити.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (Код ЄДРПОУ 21133352, адреса 04082, м. Київ, вул. Автозаводська, буд 54/19) заборгованість кредитним договором у сумі 33 853 грн 41 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (Код ЄДРПОУ 21133352, адреса 04082, м. Київ, вул. Автозаводська, буд 54/19) витрати по сплаті судового збору у розмірі 6661 грн 6 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Головуючий Т. О. Невідома

Судді О. В. Желепа

В. А. Нежура