ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2026 року | справа № 380/2214/26

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 06.02.2026 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ “Про державну службу”, зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 05.01.2016 по 30.09.2021 на посаді головного бухгалтера Шум`яцької сільської ради, з дня звернення із заявою від 28.01.2026, з урахуванням довідки від 28.01.2026 № 219-02.17 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідки від 28.01.2026 № 220-02.17 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби, виданих Турківською міською радою Самбірського району Львівської області.
Ухвалою від 16.02.2026 суддя відкрила спрощене провадження в адміністративній справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Позивач 28.01.2026 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України “Про державну службу”. Однак, у відповідь отримала відмову в переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію відповідно до Закону України “Про державну службу”, викладену у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 06.02.2026. Рішення мотивоване недостатністю стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Вважає таке рішення протиправним, що порушує її законні права та інтереси.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 10.03.2026 (вх. № 19341ел), у якому зазначає, що посадові особи місцевого самоврядування не мають права на призначення (переведення) на пенсію за Законом України «Про державну службу». На 04.01.2016 стаж Позивача на посадах державної служби складає 18 років 2 місяці 23 дні. З 05.01.2016 позивач працювала в органах місцевого самоврядування, які не належать до категорії посад державних службовців та відповідно надані довідки про заробітну плату №219-02.17, 220-02.17 від 28.01.2026 не можуть бути взяті до уваги. Враховуючи вищевикладене, провести перерахунок пенсії згідно наданих документів підстав немає, оскільки станом на 01.05.2016 позивач не працювала на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та не набув 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Просить відмовити у задоволенні позову.
Позивач подала відповідь на відзив від 11.03.2026 (вх. № 19876), у якій зазначає, що станом на 01.05.2016 позивачка, мала 19 років 02 місяці 19 днів стажу на посадах, віднесених до відповідних посад державної служби (ПФУ безпідставно не врахував позивачці до стажу державної служби відповідно до ст. 46 Закону № 889-VIII та п. 4 Порядку № 229 період перебування державного службовця у відпустці для догляду за дитиною (внучкою) до досягнення нею трирічного віку, хоча відповідно до записів трудової книжки вона весь час була у трудових відносинах, працюючи на посадах державної служба КРУ та Державної фінансової інспекції), що є більшим за 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних посад державної служби, займала посаду головного бухгалтера Шум`яцької сільської ради, котра відноситься до відповідних категорій посад державних службовців. Отже, відповідно до пункту 10 розділу XI «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII ОСОБА_1 має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 призначена пенсія за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
ОСОБА_1 28.01.2026 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою щодо переведення на пенсію за Законом України “Про державну службу”. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 06.02.2026 № 6218/03-16 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії.
У рішенні вказано, що згідно наданих документів та в трудовій книжці ОСОБА_1 станом на 1 травня 2016 року не займала посаду державного службовця.
Також критерієм, який визначає підстави для зарахування періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу.
Стаж на посадах державної служби складає 18 років 2 місяці 23 дні на 04.01.2016.
З 05.01.2016 заявниця працювала в органах місцевого самоврядування, які не належать до категорії посад державних службовців та відповідно надані довідки про заробітну плату №219-02.17, 220-02.17 від 28.01.2026 не можуть бути взяті до уваги.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.
Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.
Закон України “Про державну службу” регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Таким чином, до 01.05.2016 право на пенсію державного службовця мали особи, які:
- досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;
- мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після набрання чинності Законом України “Про державну службу” № 889-VIII-01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України “Про державну службу” пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Разом з тим, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про державну службу” № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Законом України “Про державну службу” № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Враховуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Зі змісту рішення відповідача від 06.02.2026 № 6218/03-16 підставою для відмови у переведенні на інший вид пенсії є те, що згідно наданих документів та в трудовій книжці ОСОБА_1 станом на 1 травня 2016 року не займала посаду державного службовця.
Відповідно до записів у трудовій книжці, позивач:
- 05.01.2016 – прийнята в порядку переведення з Державної фінансової інспекції Львівської області на посаду головного бухгалтера Шум`яцької сільської ради;
- 05.01.2016 – прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування;
- 05.01.2016 – присвоєно 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування;
- 27.11.2020 – Шум`яцьку сільську раду реорганізовано шляхом приєднання до Турківської міської ради;
- 30.09.2021 – звільнена з роботи внаслідок реорганізації Шум`яцької сільської ради, п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 (до моменту вступу в дію Закону № 889-VII) здійснювалося відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283).
Згідно із пунктом 2 Порядку № 283, який діяв на час проходження позивачкою служби в органах місцевого самоврядування, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”.
Ця норма діяла з 26.10.2001 після того, як 07.06.2001 прийнято Закон України “Про службу в органах місцевого самоврядування”.
Отже, служба в органах місцевого самоврядування за посадами, які передбачені статтею 14 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування” прирівнювалась до державної служби з 26.10.2001.
Статтею 14 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування” встановлено, що до п`ятої категорії посад в органах місцевого самоврядування відносяться - посади керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, старост.
Крім того, статтею 4 Закону № 889 та пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 передбачено, що, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України “Про службу в органах місцевого самоврядування” зараховується до стажу державної служби.
Аналогічна позиція повністю узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду викладеними в постановах від 10.05.2018 у справі № 351/1792/17 та від 26.06.2018 у справі № 735/939/17.
Враховуючи вказані законодавчі положення, оскільки позивач працювала на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”, а тому суд дійшов висновку, що зазначений період роботи підлягає зарахуванню до стажу державної служби позивача, що дає право на пенсійне забезпечення у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
Суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 06.02.2026 № 6218/03-16 про відмову в перерахунку пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
Водночас, щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача перевести позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ “Про державну службу”, з урахуванням довідок про заробітну плату, суд зазначає таке.
Верховний Суд у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 зазначив, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.
Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі № 818/985/18 та від 26.12.2019 у справі № 810/637/18.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд відповідно до частини 5 статті 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.
У даному випадку без зарахування органами Пенсійного фонду відповідним рішенням спірних періодів до стажу позивача, є передчасним вирішення питання призначення пенсії.
З метою належного захисту прав позивача в цій частині позовних вимог, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.01.2026, з урахуванням висновків суду.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ЄДРПОУ 22933548) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 06.02.2026 № 6218/03-16 про відмову в перерахунку пенсії.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу державної служби період роботи ОСОБА_1 з 05.01.2016 по 30.09.2021 на посаді головного бухгалтера Шум`яцької сільської ради.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.01.2026, з урахуванням висновків суду.
5. У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 23.07.2026.

Суддя Кедик М.В.