Справа №345/2039/26 
Провадження № 2/345/1843/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е
30.07.2026 м. Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді     Кулаєць Б.О.,
секретарів судового засідання   Мельник І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,
з участю позивача     ОСОБА_1 ,
представника позивача    адвоката Библів Ю.В.,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:
адвокат Библів Ю.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до повноліття дитини. Судові витрати покласти на відповідача.
Свої вимоги мотивує тим, що 21.11.2016 донька позивача ОСОБА_4 зареєструвала шлюб зі ОСОБА_2 . Від спільного проживання у Республіці Польща в них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Коли ОСОБА_6 виповнилося два роки, у 2017 році донька позивача разом з дитиною повернулася до України та стали проживати разом з ним, а батько дитини залишився проживати в Польщі. У 2019 році донька позивача звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду від 17.01.2019 (справа №345/3382/18) позов задоволено, шлюб між батьками дитини розірвано, а дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено при матері. Також відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду від 27.03.2019 (справа № 345/891/19) призначено стягувати з батька дитини ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Відповідно до постанови Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 30.12.2025 виконавче провадження закінчено у зв?язку із смертю стягувача. Фактично, з 2017 року донька позивача самостійно займалася вихованням доньки, так як батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків. 
Однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 мати дитини померла. З того часу і до сьогоднішнього дня позивач доглядає свою онучку, займається її вихованням, навчанням та утриманням. Відповідач, який є батьком дитини, фактично з 2017 року після повернення доньки позивача та онучки з Польщі перестав цікавитися донькою, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків, не піклується про здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток доньки, не цікавиться її навчанням, не здійснює підготовку дитини до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з донькою, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Відповідно до наказу служби у справах дітей Калуської міської ради від 16.12.2025 № 150/01-07 малолітню ОСОБА_9 тимчасово влаштовано в сім?ю дідуся ОСОБА_1 , у зв?язку з тим, що мати дитини померла, а батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків. Таким чином, всі питання щодо виховання, навчання та утримання дитини вирішуються одноосібно позивачем, він постійно піклується про здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток дівчинки, а відповідач свідомо та умисно нехтує своїми батьківськими обов?язками по відношенню до доньки. Так, після розгляду звернення позивача на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке розглядалося 04.02.2026, з метою соціального захисту дитини, органом опіки та піклування, службою у справах дітей Калуської міської ради надано висновок від 10.02.2026 № 01-23/111 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 . Вина у діях батька дитини полягає в тому, що він свідомо обрав такі життєві умови, залишив доньку та не забрав проживати до себе після смерті матері, а також, знаючи що в Україні оголошено військовий стан, не подбав про безпеку дитини. Відповідач добровільно самоусунувся від виховання доньки, будучи обізнаним про тяжку життєву ситуацію щодо смерті матері дитини, замість того, щоб забезпечити проживання доньки разом із собою в безпечному середовищі, надати їй належним чином догляд, виховання, піклування та свою підтримку, поставив власні інтереси вище інтересів доньки, що у свою чергу порушує принцип забезпечення найкращих інтересів дитини. Тривала фізична відсутність батька, при чому з власної ініціативи, відсутність стабільного емоційного зв?язку з дитиною, відсутність моральної підтримки, яка необхідна дитині після смерті матері, зрештою відсутності інтересу до долі дитини негативно впливають на психоемоційний стан дитини, її відчуття безпеки, стабільності та родинного зв?язку. Адже батько свідомо обрав не брати участі у житті дитини, хоча має реальну можливість. Все це не тимчасові труднощі з боку батька, а саме: винна поведінка, яка виявляється у його системній бездіяльності у житті доньки. У сукупності наведені обставини дають підстави стверджувати, що поведінка батька має ознаки ухилення від виконання ним батьківських обов?язків, що є самостійною та достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того, позивач самостійно забезпечує належне матеріальне утримання ОСОБА_8 , а саме: купляє продукти харчування, одяг, взуття, займається вихованням, навчанням та утриманням дитини, так як батько дитини жодної матеріальної допомоги на утримання своєї доньки не надає, не цікавиться нею. Враховуючи, що відповідач є фізично здоровою, працездатною та матеріально забезпеченою людиною, тому має змогу та можливість сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до повноліття дитини.
Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позову заяву з підстав, викладених у ній, та просили суд її задоволити. Позивач додатково зазначив, що його донька, перебуваючи в Польщі, завагітніла від відповідача, і там в них народилася донька Ева. Після народження дитини вони офіційно одружилися. Однак спільне життя в них не склалося. Коли ОСОБА_6 було близько двох років, то донька разом з дитиною повернулися в Україну і почали проживати з ним. Він постійно був з онукою, а донька працювала. Відповідач час від часу приїжджав, однак нестерпно та аморально себе поводив, навіть застосував фізичне насильство щодо дружини. Вони неодноразово з ним розмовляли, щоб він змінив поведінку, декілька разів навіть викликали поліцію, так як вплинути на нього ніхто не міг. Оскільки відповідач не бажав змінити ставлення до сім`ї та сімейних обов`язків, у 2019 році донька розірвала шлюб з останнім. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 ще декілька разів приїжджав, але постійно конфліктував, тому його дочка домовилася з ним, щоб він зустрічався з дочкою, але не в місці їхнього проживання. Тоді він брав дитину на декілька годин, але коли повертався, то вже був в стані алкогольного сп`яніння. Його дочка постійно з ним говорила, сварилася, щоб він платив аліменти. Якби вона постійно з ним на цю тему не розмовляла, то він би певно їх і не платив. Тому до смерті доньки він ще платив аліменти, однак одразу, як мами дитини не стало, він перестав це робити. Відповідача ніхто за місцем навчання доньки не знає. Він не хотів спілкуватися зі службою у справах дітей, нецензурно до них висловлювався. Відповідач не хотів приїхати і забрати дитину після смерті матері, казав, що завершиться війна, і він тоді приїде, хоча йому працівники служби роз`яснювали, що його не мобілізують, так як він одинокий батько. Також ОСОБА_2 казав, щоб він привіз дівчинку до нього в Польщу, але він це зробити не міг, так як в неї нема паспорта для виїзду за кондон і без одного з батьків його виготовити неможливо. Він говорив про це відповідачу, проте він категорично відмовлявся приїхати, говорив, що напише довіреність, проте уже більше пів року минуло, але і цього він не зробив. Він не слухає його прохання допомогти матеріально, аліменти добровільно не платить. Самостійно йому важко утримувати дитину, так як у нього незначна пенсія, а тому є необхідність у стягненні аліментів.
Представник Служби у справах дітей Калуської міської ради подала до суду, в якій справу просить слухати за відсутності представника служби у справах дітей Калуської міської ради. Позов підтримує у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подавав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися у передбаченому законом порядку, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 50, 53). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
ухвалою суду від 01.04.2026 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. 
24.04.2026 представник служби у справах дітей Калуської міської ради подала до суду, в якій справу просить слухати за відсутності представника служби у справах дітей Калуської міської ради. Позов підтримує у повному обсязі (а.с. 47).
Ухвалою суду від 27.05.2026 підготовче провадження по справі закрито та призначено право до судового розгляду. 
Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні вказала, що являється сестрою позивача. Пояснила, що її похресниця ОСОБА_11 познайомилася з відповідачем ОСОБА_12 та разом з ним виїхала в Польщу, де в них народила донька Ева. Спільне життя в них не склалося, а тому  ОСОБА_11 з дитиною, коли їй було близько 1,5 роки, повернулася в Україну, де вони жили разом з її батьками. Потім мама ОСОБА_11 померла, і фактично позивач бавив онуку, а його донька ходила на роботу. Однак в подальшому ОСОБА_11 померла, і позивач залишився сам з онукою, фактично без будь-якої допомоги. Відповідач, коли була ще жива ОСОБА_11 , давав певну матеріальну допомогу дитині, однак після її смерті перестав це робити. Коли вона спілкувалася з відповідачем, то він говорив, щоб йому привезли доньку до нього, однак сам не хотів приїхати та забрати її. Крім того, в неї не було закордонного паспорта, а оформити довіреність на ім`я позивача, щоб він міг представляти інтереси дитини та оформити їй відповідні документи, він також не хотів. Вона постійно спілкується з позивачем та ОСОБА_13 , вони щовечора здзвонюються, тому вона знає про все, що відбувається. Також вона забирала дитину до себе на 2 тижні. Їй подобалося гостювати в неї, але дитина сумувала за дідусем, хотіла назад додому, до дідуся. Що хоче до батька, вона ніколи не говорила. Ева не пам`ятає свого батька, хоча на фотографіях впізнає його.
Малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судовому засіданні пояснила, що вона проживає з дідусем удвох. Вона не пам`ятає, коли востаннє бачила свого тата або розмовляла з ним. На день народження тато подарунків не передавав, однак дзвонив, а після цього більше не телефонував. Нею зараз опікується дідусь, зокрема, допомагає зі школою, купує речі, готує їсти. Вона хотіла б і надалі жити з дідусем і, щоб саме він нею опікувався.
ОСОБА_4 та ОСОБА_14 являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується перекладом з польської мови на українську мову скороченої копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого 08.09.2017 відділом реєстрації актів цивільного стану ст. м. Варшави Республіки Польща (а.с. 14-15).
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.01.2019 (справа № 345/3382/18) шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, а дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено при матері (а.с. 17).
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.03.2019 (справа № 345/891/19) ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно (а.с. 18-19).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.12.2025 серії НОМЕР_2 (а.с. 20).
Відповідно до постанови старшого державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 30.12.2025 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 345/891/19 закінчено у зв?язку із смертю стягувача (а.с. 28).
Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади від 21.01.2026 № 2026/001047120 та № 2026/001046970 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 21, 22).
Згідно з довідкою від 18.12.2025 № 01-23/397 малолітня ОСОБА_5 навчається у 5-А класі Калуського ліцею № 10 Калуської міської ради Івано-Франківської області (а.с. 23).
Відповідно до характеристики учениці 5-А класу Калуського ліцею № 10 ОСОБА_3 дитина має соціальний статус напівсироти. Раніше успіхами та навчанням ОСОБА_8 постійно цікавилась мати. Приходила на батьківські збори, телефонувала класному керівнику, була залучена до батьківської спільноти. Після смерті матері постійний зв?язок з питання виховання та навчання дитини класний керівник підтримує з дідусем по материнській лінії - ОСОБА_1 . З батьком дитини класний керівник не знайома та жодного зв?язку не підтримує. Дідусь відповідально ставиться до виховання онучки, постійно підтримує зв?язок з класним керівником та цікавиться її успіхами (а.с. 24).
Згідно з характеристикою на ОСОБА_9 , ученицю 2-В класу, відділу соціального співу Дитячої музичної школи м. Калуш від 18.03.2026 Ева проживає з дідусем ОСОБА_1 , який забезпечує її всім необхідним для навчання. Придбав музичний інструмент-фортепіано. Дідусь приділяє належну увагу у вихованні ОСОБА_8 . Є авторитетом для неї. Підтримує контакт з викладачами музичної школи (а.с. 25).
Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сім?ї ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 від 15.12.2025 встановлено, що малолітня Ева проживає з дідусем ОСОБА_1 , який займається вихованням та навчанням онучки. В квартирі створено належні умови для повноцінного виховання та розвитку дитини, в якої є окрема кімната для сну, відпочинку, є місце для підготовки уроків. Дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно до віку та сезону, в наявності є достатня кількість продуктів харчування. Зі слів дідуся дитини, батько не може приїхати в Україну та займатися вихованням доньки, оскільки багато років проживає у Польщі. Зі слів ОСОБА_8 , вона раніше проживала з мамою, а тепер з дідусем, з батьком інколи спілкувалася телефоном (а.с. 26).
Наказом Служби у справах дітей Калуської міської ради від 16.12.2025 № 150/01-07 малолітню ОСОБА_9 тимчасово влаштовано у сім?ю дідуся ОСОБА_1 , у зв?язку з тим, що мати дитини померла, а батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків (а.с. 27).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, служби у справах дітей Калуської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_15 , керуючись п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», з метою соціального захисту вказаної дитини орган опіки та піклування, служба у справах дітей Калуської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 29-31).
Таким чином, між сторонами виник спір з приводу позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини.
Оцінка суду:
дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Щодо позбавлення батьківських прав.
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». 
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
ЄСПЛ у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, слід виходити з того, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17(провадження № 61-13752св19); від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18(провадження № 61-8883св19); від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)) вказано, що простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не приймає участі у її вихованні, не піклується про її розвиток та навчання.
Належних та допустимих доказів на підтвердження своєї участі у житті та вихованні доньки відповідач у передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України порядку не надав.
Суд, оцінивши всі наявні в справі письмові докази, дійшов висновку про доведеність в судовому засіданні належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, яке полягає у тому, що він фактично не спілкується з дитиною, що є необхідним для її нормального самоусвідомлення у важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умови для отримання нею освіти. Не змінив свою поведінку щодо малолітньої дочки, ні за життя матері, ні після її смерті, хоча мав таку можливість та розуміння про особливо вразливий стан маленької дитини, але пережила горе узв`язку з втратою мами. Після втрати матері з січня 2026 року не допомагає дитині матеріально, хоча усвідомлений про те, що дитина залишилася з дідусем, який самостійно утримувати дитину не може, через відсутність відповідного на це доходу. В той же час дідусь дитини, не зважаючи на всій вік та доходи, не залишив дівчинку, взяв її під опіку, дбає про неї, забезпечує в міру можливості всім необхідним, як матеріально, так і морально, та готовий це робити і надалі. Між ними існують довірливі відносини, які базуються на почутті любові, поваги та родинного зв`язку. Згідно з доказами, а саме: характеристиками з місць навчання та акта за місцем проживання, дитина забезпечена всім необхідним, дідусь про неї належно дбає, цікавиться навчанням, поведінкою, купує всі необхідні для її навчання та розвитку речі, в той же час, батька дитини не знають і не бачили за місцем навчання, її поведінкою та успіхами він не цікавиться. В судовому засіданні дитина зазначала, що хоче проживати саме з дідусем, а не батьком.
Таким чином у цій справі наявні виняткові обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У даному випадку таке втручання здійснюється для захисту емоційного здоров`я та моралі малолітньої дитини, тобто відповідає цілям, зазначеним у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав також відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.
Як зазначалося вище, позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в даному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього нагально потребують інтереси дитини, батько якої не виявляє про неї піклування. Поведінка батька відносно своєї доньки дає підстави для обґрунтованих сумнівів у його спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і вказує про ризик неналежного виховання дитини.
З врахуванням усіх встановлених обставин справи суд констатує, що рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідатиме найкращим інтересам дитини, якими є забезпечення розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.
При цьому суд звертає увагу, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Щодо стягнення аліментів на утримання дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 183 СК України визначено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу отримує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.
Отже, чинним законодавством передбачено право баби та діда на процесуальне представництво онука на підставі самого факту близького кровного споріднення, без необхідності встановлення опіки, піклування чи призначення їх опікуном або піклувальником.
Таким чином, дід, з яким проживає онука, має право на подання в інтересах дитини позову до її батька про стягнення аліментів без призначення опікуном дитини.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 445/637/16-ц та від 04 лютого 2026 року у справі № 212/1496/24.
Суд вважає доведеними доводи позивача про те, що його онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з ним відповідно до наказу Служби у справах дітей Калуської міської ради від 16.12.2025 № 150/01-07, яким малолітню ОСОБА_9 тимчасово влаштовано у сім?ю дідуся ОСОБА_1 , у зв?язку з тим, що мати дитини померла, а батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, та знаходиться на його утриманні. Відповідач проживає окремо та на сьогоднішній не надає коштів на утримання своєї доньки.
Від відповідача будь-яких заперечень чи спростувань з приводу викладених у позові обставин до суду не поступало, а тому суд бере до уваги доводи позивача про те, відповідач є фізично здоровою, працездатною та матеріально забезпеченою людиною, а, отже, може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки у визначеному ним розмірі. 
З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що позов необхідно задоволити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі частки всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття.  При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.
Розподіл судових витрат між сторонами:
відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн. (а.с. 10) за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1331,20 грн. сплаченого судового збору.
Крім того, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, судовий збір в розмірі 1331,20 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
З матеріалів справи встановлено, що 18.03.2026 позивач уклав з адвокатом Библів Ю.В. договір про надання професійної правової допомоги та сплатив визначену актом приймання-передачі наданої правничої допомоги від 25.03.2026 вартість послуг у розмірі 8000,00 грн., що підтверджено квитанцією № 723679 від 25.03.2026 (а.с. 32-35).
За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 8000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.
На підставі викладеного, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 9, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст. 19, 141, 155, 164, 166, 180, 181, 182, 184 СК України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 289 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягувати аліменти зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Стягнення аліментів розпочати з 27.03.2026 і проводити до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 копійок судового збору
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 копійок судового збору та 8000,00 (вісім тисяч) витрат за надання професійної правничої допомоги.
За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради, адреса: С.Бандери, 18 м. Калуш Івано-Франківська область.

Суддя: