ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
^_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року | м. Одеса | Справа № 916/4178/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Павленко Н.А.
суддів - Лічмана Л.В., Філінюка І.Г.

за участю секретаря судового засідання Пелешка Т.С.

за участю представників учасників справи:
від позивача – Кобилянська Д.М.

від відповідача – Кондратов В.В.

від 3-ої особи – Воєвода І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ»

на рішення Господарського суду Одеської області від 27.04.2026, ухвалене суддею Волковим Р. В. м. Одеса, повний текст якого складено та підписано 07.05.2026

по справі №916/4178/25

за позовом Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державної аудиторської служби України

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ»

про стягнення 2 216 280,35 грн;
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви та рішення суду, що оскаржується в апеляційному порядку:
Державне некомерційне товариство «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» (далі по тексту - позивач, ДНТ «СМАД») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» (далі по тексту - відповідач, Товариство) про стягнення суми завищення вартості робіт у розмірі 2 216 280,35 грн, з яких: 1 686 808,98 грн - за Договором підряду № 23К/21 від 29.03.2021; 529 471,37 грн - за Договором підряду № 10К/20 від 26.06.2020.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на укладення з відповідачем договорів підряду №23К/21 від 29.03.2021 та №10К/20 від 26.06.2020 на виконання капітального ремонту автомобільних доріг, виконання відповідачем підрядних робіт за вказаними договорами та прийняття їх позивачем за актами форми №КБ-2в і довідками форми №КБ-3, сплату Державним некомерційним товариством «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» підрядних робіт та встановлення в подальшому Держаудитслужбою факту завищення відповідачем вартості робіт через необґрунтоване включення заготівельно-складських витрат на суміші асфальтобетонні різних типів і марок на загальну суму 2 216 280,35 грн. Так, посилаючись на складений Держаудитслужбою аудиторський звіт № 001700-22/27 від 06.06.2025, позивач зазначає, що при проведенні робіт відповідач неправомірно включив у Підсумкові відомості ресурсів Актів приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в за 2020-2021 роки заготівельно складські витрати на суміші асфальтобетонні різних типів і марок та суміші бетонні готові, чим завищив вартість робіт на загальну суму 2 216 280,35 грн та, як наслідок, спричинив необґрунтоване витрачання коштів державного бюджету (субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам) на відповідну суму.
Господарський суд Одеської області ухвалою від 20.10.2025 прийняв позовну заяву Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» до розгляду та відкрив провадження у справі №916/4178/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Державну аудиторську службу України (далі по тексту - третя особа, Держаудитслужба).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.04.2026 у задоволенні позовних вимог Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ», заявлених до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» про стягнення 2 216 280,35 грн - відмовлено у повному обсязі.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції встановив, що між ДНТ «СМАД» (замовником) та ТОВ «Будівельна фірма Паритетбудінвест» (підрядником) були укладені договори підряду №10К/20 від 26.06.2020 та №23К/21 від 29.03.2021, предметом яких було виконання робіт з капітального ремонту автомобільних доріг загального користування місцевого значення в Одеській області.
Судом першої інстанції встановлено, що за Договором №10К/20, з урахуванням змін, внесених додатковими угодами, остаточна договірна ціна становила 51 136 583,40 грн. Підрядником виконано, а замовником без зауважень прийнято роботи на зазначену суму, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідками про вартість виконаних робіт за формою КБ-3. Вартість виконаних робіт оплачена замовником у повному обсязі.
Також місцевим судом встановлено, що за Договором №23К/21, з урахуванням укладених сторонами додаткових угод, підрядником виконано, а замовником без зауважень прийнято роботи на загальну суму 144 178 079,20 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами форми КБ-2в та довідками форми КБ-3. Вказана сума також була повністю оплачена замовником.
В оскаржуваному рішенні місцевим судом встановлено, що після належного виконання сторонами вище зазначених договорів та проведення повних розрахунків, Державною аудиторською службою України за результатами державного фінансового аудиту діяльності ДНТ «СМАД» за період з 22.11.2018 по 31.12.2023 було складено Аудиторський звіт №001700-22/27 від 06.06.2025, в якому зазначено про необґрунтоване включення до договірної ціни та актів виконаних робіт заготівельно-складських витрат щодо асфальтобетонних та бетонних сумішей, що, на думку аудиторів, призвело до завищення вартості виконаних робіт.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, Державне некомерційне товариство «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати повністю рішення Господарського суду Одеської області від 27.04.2026 у справі №916/4178/25 та постановити нове рішення, яким позовні вимоги Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» суми завищення вартості робіт у розмірі 2 216 280,35 грн, з яких: 1 686 808,98 грн - за Договором підряду №23К/21 від 29.03.2021; 529 471,37 грн - за Договором підряду №10К/20 від 26.06.2020 задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» на користь Державного некомерційного товариства «Служба місцевих автомобільних доріг» витрати зі сплати судового збору в сумі 73137,30 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, не надав належної правової оцінки доказам та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
На думку апелянта, суд безпідставно застосував до спірних правовідносин положення статей 853 та 858 Цивільного кодексу України, які регулюють наслідки виконання підрядником робіт неналежної якості та порядок заявлення вимог щодо явних і прихованих недоліків виконаних робіт. Апелянт наголошує, що предметом спору не є якість виконаних відповідачем будівельних робіт або наявність у них недоліків, а правомірність включення до договірної ціни, підсумкових відомостей ресурсів та актів приймання виконаних будівельних робіт заготівельно-складських витрат на гарячі асфальтобетонні суміші та готові бетонні суміші, всупереч вимогам нормативних документів у сфері ціноутворення у будівництві.
В апеляційній скарзі ДНТ «СМАД» вказує, що порушення були встановлені лише за результатами державного фінансового аудиту, оформленого Аудиторським звітом №001700-22/27 від 06.06.2025, відповідно до якого включення зазначених витрат призвело до необґрунтованого завищення вартості виконаних робіт за договорами підряду №10К/20 та №23К/21 на загальну суму 2 216 280,35 грн. При цьому суд першої інстанції, на переконання апелянта, не врахував положення Методики визначення вартості дорожніх робіт та послуг, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 07.10.2022 № 753, Настанови з визначення вартості будівництва, затвердженої наказом Мінрегіону від 01.11.2021 №281, а також ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, якими передбачено обов`язок уточнення вартості виконаних робіт у разі виявлення безперечних помилок або порушень чинного порядку визначення вартості будівництва незалежно від виду договірної ціни та способу взаєморозрахунків.
Крім того, апелянт вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про відповідність умовам договорів включення до вартості матеріальних ресурсів заготівельно-складських витрат. На його думку, хоча договори і передбачали можливість врахування таких витрат, вони могли включатися лише щодо матеріальних ресурсів, які фактично підлягають складському зберіганню та щодо яких виникають відповідні витрати. Натомість гарячі асфальтобетонні суміші, з огляду на їх технологічні характеристики та обмежений строк використання, не можуть зберігатися на складах, а тому включення щодо них заготівельно-складських витрат суперечить вимогам нормативних документів у сфері будівництва. При цьому апелянт звертає увагу, що встановлене аудиторським звітом порушення стосується виключно заготівельно-складських витрат, нарахованих на гарячі асфальтобетонні суміші різних типів і марок, а не інших матеріальних ресурсів.
Також апелянт не погоджується з висновком суду щодо правової природи заявлених вимог. На його думку, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення статті 22 Цивільного кодексу України про відшкодування збитків та поклав на позивача обов`язок доведення всіх елементів складу цивільного правопорушення. Апелянт зазначає, що правовою підставою заявленого позову є положення статті 1212 Цивільного кодексу України про повернення безпідставно набутого майна, оскільки, на його переконання, відповідач без достатньої правової підстави отримав бюджетні кошти в сумі 2 216 280,35 грн унаслідок неправомірного включення до вартості виконаних робіт заготівельно-складських витрат на матеріальні ресурси, щодо яких такі витрати нормативно не передбачені. У зв`язку з цим апелянт вважає, що після встановлення зазначених порушень правова підстава для утримання відповідачем спірних коштів відпала, а тому вони підлягають поверненню.

Щодо відзиву ТОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» на апеляційну скаргу та пояснень Державної аудиторської служби України на апеляційну скаргу:
16.06.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЕСІКС від Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти вимог апеляційної скарги заперечує та просить суд залишити апеляційну скаргу Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 27.04.2026 року по справі №916/4178/25 без змін.
23.06.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЕСІКС від Державної аудиторської служби України до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких третя особа вимоги апеляційної скарги підтримує та просить апеляційний господарський суд задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.
Щодо поданого відзиву на апеляційну скаргу та пояснень Держаудитслужби України судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне
Так, господарське судочинство будується, зокрема, на принципах змагальності і диспозитивності.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.2 ст.14 ГПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК України).
Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст.118 ГПК України).
Відповідно до ст.113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Відповідно до ч.1 ст.263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Так, ухвалою про відкриття апеляційного провадження у справі від 25.05.2026, серед іншого, було учасникам провадження встановлено на подання відзиву/письмових пояснень десятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. Вказаний строк для подання відзиву/письмових пояснень є таким, що встановлений судом.
Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відповідно до довідок про доставку електронного листа від 26.05.2026, ТОВ «Будівельна фірма Паритетбудінвест» до електронного кабінету 25.05.2026 о 19:10, а Державній аудиторській службі України -25.05.2026 о 19:14 було доставлено ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження у справі.
Враховуючи означене, десятиденний строк на подання відзиву/письмових пояснень для ТОВ «Будівельна фірма Паритетбудінвест» та Державній аудиторській службі України почав свій обрахунок з 27.05.2026 (перший день початку десятиденного строку) і останній день якого - 08.06.2026 (перший робочий день).
Суд зазначає, що строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та письмових пояснень встановлюється судом та відповідно до вимог процесуального закону (ч.2 ст.119 ГПК України) може бути продовжений за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, з метою вчинення відповідної процесуальної дії (у даному випадку - до 08.06.2026 включно), чи з ініціативи суду, у той час як Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» подало відзив (зареєстрований канцелярію суду 16.06.2026) на апеляційну скаргу та Державна аудиторська служба України подала пояснення на апеляційну скаргу (зареєстровані канцелярію суду 23.06.2026) після закінчення цього строку та з заявами про продовження строку на подання відзиву та продовження строку на подання додаткових пояснень до суду апеляційної інстанції не звертались.
Відтак, оскільки з заявами про продовження строків Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» та Державна аудиторська служба України до суду не звертались, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення відзиву ТОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» та пояснень Державної аудиторської служби України без розгляду.

Рух справи у Південно-західному апеляційному господарському суді:
14.05.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЕСІКС безпосередньо до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» на рішення Господарського суду Одеської області від 27.04.2026 у справі №916/4178/25.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2026, апеляційну скаргу Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді - Павленко Н.А., суддів: Лічмана Л.В., Філінюка І.Г.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» на рішення Господарського суду Одеської області від 27.04.2026 у справі №916/4178/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду, доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/4178/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
21.05.2026 матеріали справи №916/4178/25 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 25.05.2026 відкрив апеляційне провадження по справі №916/4178/25 за апеляційною скаргою Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» на рішення Господарського суду Одеської області від 27.04.2026 та призначив справу до розгляду у судовому засіданні на 23.07.2026 о 12:00. Цією ж ухвалою суду, серед іншого, запропоновано учасникам провадження у 10 денний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі подати відзив/письмові пояснення на апеляційну скаргу (доданих до них документи) та відповідно до ч.4 ст.263 ГПК України надати суду докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу; попереджено учасників справи, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
В судовому засіданні, призначеному на 23.07.2026 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.
Відповідач у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував та просив суд залишити рішення Господарського суду Одеської області від 27.04.2026 по справі №916/4178/25 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача у судовому засіданні від 23.07.2026 вимоги, викладені позивачем в апеляційній скарзі підтримала у повному обсязі та просила апеляційний суд їх задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції:
З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2020 між Державним некомерційним товариством «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» (підрядник) укладено Договір підряду №10К/20 (далі по тексту - Договір №10К/20), відповідно до умов якого замовник доручив, а підрядник зобов`язався своїми силами і засобами виконати на свій ризик роботи по капітальному ремонту автомобільної дороги загального користування місцевого значення С160405 Дальнічень - Руськоіванівка - /Р-72/ км 28+200 - км 30 - 710, Білгород-Дністровський район, Одеська область (п. 1.1. Договору №10К/20).
У відповідності до п. 1.3 Договору №10К/20, склад і об`єми робіт, які доручаються підряднику до виконання, визначені проєктно-кошторисною документацією.
Сторонами визначено, що ціна договору становить 66 160 000,00 грн, у тому числі ПДВ 11 026 666,67 грн (п. 3.1 Договору №10К/20)
У відповідності до п. 3.5 Договору № 10К/20, договірна ціна є твердою і може бути уточнена за наступних умов: зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; відповідно до п.6.3.2.2 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (зі змінами).
Пунктом 4.2 Договору №10К/20 сторонами погоджено, що підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами акти прийняття виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3), які складаються підрядником і подаються для підписання замовнику до 01 числа місяця, наступного за звітним. Після здійснення приймання виконаних робіт замовник проводить оплату за фактично виконані роботи на умовах п. 17.1 цього Договору.
Приписами п. 17.1 Договору №10К/20 передбачено, що замовник зобов`язаний, виходячи з фактичного виділення коштів замовнику з бюджету, забезпечити безперервне і своєчасне фінансування робіт, доручених для виконання підряднику, на основі договірної ціни, згідно з п. 3.1. цього Договору, яка уточняється по фактичних витратах.
Сторонами узгоджено, що Договір №10К/20 набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2021, а в частині оплати - до повного виконання замовником своїх грошових зобов`язань (п. 22.1 Договору №10К/20).
Згідно з п. 23.15 Договору № 10К/20 до цього договору додається: договірна ціна, календарний план та план фінансування.
З матеріалів справи вбачається, що в подальшому між сторонами було укладено низку додаткових угод до Договору №10К/20, а саме: №1 від 16.07.2020, №2 від 23.10.2020, №3 від 17.12.2020, №4 від 29.12.2020, №5 від 01.03.2021.
Додатковою угодою №5 від 01.03.2021 зменшено ціну Договору №10К/20 на 15 023 416,60 грн - до 51 136 583,40 грн у т.ч. ПДВ та викладено п. 3.1 цього договору у новій редакції; змінено (зменшено) строк виконання робіт та строк дії договору до 02.03.2021 та викладено п. 5.1 та п. 22.1 договору у новій редакції; фінансування із субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам (КПКВК 1517462) на 2021 рік встановлено у розмірі 0,00 грн, фінансовий план на 2021 рік встановлено у розмірі 0,00 грн.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) №1 від 12.10.2020 та №1 від 19.10.2020 за жовтень 2020 року, №1 від 25.11.2020 та №1 від 27.11.2020 за листопад 2020 року, №1 від 24.12.2020 та №1 від 24.12.2020 за грудень 2020 року, а також довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми КБ-3) №277/10/10 від 12.10.2020, №276/10/10 від 19.10.2020 за жовтень 2020 року, №341/11/10 від 25.11.2020, №342/11/10 від 27.11.2020 за листопад 2020 року, №416/12/10 та №415/12/10 від 24.12.2020 за грудень 2020 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» виконано, а Державним некомерційним товариством «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» прийнято підрядні роботи за Договором №10К/20 на загальну суму 51 136 583,40 грн, що підтверджується підписаними сторонами первинними обліковими документами.
Вказані акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт і витрат (форма КБ-3) підписані позивачем та відповідачем без зауважень та заперечень.
Колегією суддів встановлено, що ДНТ «СМАД» здійснило оплату виконаних Товариством підрядних робіт за Договором №10К/20 на загальну суму 51 136 583,40 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями №364 від 16.07.2020, №586 від 19.10.2020, №654 від 04.11.2020, №740 від 27.11.2020, №817 від 24.12.2020 та №818 від 24.12.2020.

29.03.2021 між Державним некомерційним товариством «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» (підрядник) укладено Договір підряду №23К/21 (далі по тексту - Договір №23К/21), відповідно до умов якого замовник доручив, а підрядник зобов`язався своїми силами і засобами виконати на свій ризик роботи по капітальному ремонту автомобільної дороги загального користування місцевого значення О161525 КПП «Федосіївка» - Подільськ - Ананьїв, км 52+772 - км 60+297, Одеська область (п. 1.1. Договору №23К/21).
У відповідності до п. 1.3 Договору №23К/21 склад і об`єми робіт, які доручаються підряднику до виконання, визначені проектно-кошторисною документацією.
Сторонами визначено, що ціна договору становить 144 233 997,00 грн, в. т.ч. ПДВ 24 038 999,50 грн (п. 3.1 Договору №23К/21).
У відповідності до п. 3.5 Договору №23К/21 договірна ціна є твердою і може бути уточнена за наступних умов: зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; відповідно до п.6.3.2.2 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (зі змінами).
Пунктом 4.2 Договору № 23К/21 сторонами погоджено, що підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами Акти прийняття виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3), які складаються підрядником і подаються для підписання замовнику до 01 числа місяця, наступного за звітним. Після здійснення приймання виконаних робіт замовник проводить оплату за фактично виконані роботи на умовах п. 17.1 цього Договору.
Приписами п. 17.1 Договору №23К/21 передбачено, що замовник зобов`язаний, виходячи з фактичного виділення коштів замовнику з бюджету, забезпечити безперервне і своєчасне фінансування робіт, доручених для виконання підряднику, на основі договірної ціни, згідно з п. 3.1. цього договору, яка уточняється по фактичних витратах.
Сторонами узгоджено, що Договір №23К/21 набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2021, а в частині оплати - до повного виконання замовником своїх грошових зобов`язань (п. 21.1 Договору №23К/21).
Згідно з п. 23.20 Договору №23К/21 до цього договору додається: договірна ціна, календарний план та план фінансування.
З матеріалів справи вбачається, що в подальшому між сторонами було укладено низку додаткових угод до Договору №23К/21, а саме: №1 від 29.03.2021, №2 від 08.04.2021, №3 від 09.06.2021, №4 від 30.11.2021, №5 від 24.12.2021, №6 від 26.12.2022, №7 від 26.12.2023, №8 від 26.12.2024, №9 від 25.12.2025.
Додатковою угодою №5 від 24.12.2021 до Договору №23К/21 фінансування із субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам (КПКВК 1517462) на 2021 рік збільшено на 944 082,20 грн та встановлено у розмірі 122 832 292,20 грн, фінансовий план на 2021 рік встановлено у розмірі 144 178 079,20 грн.
Додатковими угодами №№ 6-9 до Договору №23К/21 змінювався строк виконання робіт та строк дії цього договору.
Згідно з додатковою угодою №9 до Договору №23К/21, яка є останньою з наданих до матеріалів справи, строк виконання робіт та строк дії цього Договору визначено до 31.12.2026.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) №1 від 19.07.2021 за липень 2021 рік, №1 від 18.08.2021 за серпень 2021 рік, №1 від 14.12.2021, №1 від 17.12.2021, №1 від 29.12.2021 за грудень 2021 рік, а також довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми КБ-3) від 19.07.2021 за липень 2021 рік, від 18.08.2021 за серпень 2021 рік, від 14.12.2021, від 17.12.2021 та від 29.12.2021 за грудень 2021 рік, Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» виконано, а Державним некомерційним товариством «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» прийнято підрядні роботи за Договором №23К/21 на загальну суму 144 178 079,20 грн, що підтверджується підписаними сторонами первинними обліковими документами.
Вказані акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт і витрат (форма КБ-3) підписані позивачем та відповідачем без зауважень та заперечень.
Колегією суддів встановлено, що ДНТ «СМАД» здійснило оплату виконаних Товариством підрядних робіт за Договором №23К/21 на суму 144 178 079,20 грн, про що свідчать наявні у матеріалах справи платіжні доручення №364 від 16.07.2020, №586 від 19.10.2020, №654 від 04.11.2020, №740 від 27.11.2020, №817 від 24.12.2020 та №818 від 24.12.2020.

06.06.2025 Державною аудиторською службою України, на виконання пункту 8.3 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби на IV квартал 2024 року, за результатами проведення державного фінансового аудиту діяльності ДНТ «СМАД» (попередня назва - Державне підприємство «Служба місцевих автомобільних доріг») за період з 22.11.2018 по 31.12.2023 було складено аудиторський звіт №001700-22/27 (т. 3 а.с. 207-248).
Як вбачається зі змісту зазначеного аудиторського звіту, під час проведення аудиту Державна аудиторська служба України дійшла висновку, що при виконанні договорів, укладених між ДНТ «СМАД» та підрядними організаціями, до договірної ціни та підсумкових відомостей ресурсів актів приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в за 2021– 2023 роки необґрунтовано включалися заготівельно-складські витрати на суміші асфальтобетонні гарячі і теплі різних типів і марок, а також суміші бетонні готові. 
На думку органу державного фінансового контролю, такі матеріали не належать до переліку будівельних матеріалів, щодо яких відповідно до вимог ДСТУ-Н Б Д.1.1-2:2013 та пункту 4.13 Настанови з визначення вартості будівництва Кошторисних норм України у будівництві, затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України 01.11.2021 № 281 передбачено врахування заготівельно-складських витрат, а застосування максимального показника таких витрат у розмірі 2 % не було належним чином документально обґрунтовано. 
У зв`язку з цим Державна аудиторська служба України дійшла висновку про завищення вартості виконаних ДНТ «СМАД» робіт через необґрунтоване включення заготівельно-складських витрат на суміші асфальтобетонні різних типів і марок на загальну суму 2 216 280,35 грн з ПДВ, в тому числі: за Договором №23К/21 - на суму 1 686 808,98 грн; за Договором №10К/20 - на суму 529 471,37 грн.
У розділі VI аудиторського звіту Державна аудиторська служба України рекомендувала Підприємству вжити заходів щодо усунення встановлених порушень та забезпечити відшкодування сум завищення вартості робіт, які, на думку аудиторів, виникли внаслідок безпідставного включення заготівельно-складських витрат до вартості асфальтобетонних та бетонних сумішей.
Листом від 06.06.2025 Державна аудиторська служба України направила на адресу позивача аудиторський звіт №001700-22/27 та повідомила про необхідність інформування органу державного фінансового контролю щодо результатів розгляду викладених у звіті пропозицій та рекомендацій.
В подальшому, ДНТ «СМАД» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» з письмовими вимогами від 21.08.2025 № 956-25 та від 25.09.2025 № 1138-25, у яких, посилаючись на висновки аудиторського звіту №001700-22/27 від 06.06.2025, просило повернути грошові кошти у загальному розмірі 2 216 280,35 грн, які, на думку позивача, були надмірно сплачені за договорами підряду №10К/20 від 26.06.2020 та №23К/21 від 29.03.2021 у зв`язку з необґрунтованим включенням до вартості робіт заготівельно-складських витрат.
Невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» вищевказаної вимоги позивача стало підставою для звернення Державним некомерційним товариством «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд виходить із такого.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
В силу приписів ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За нормами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України)
У відповідності до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що укладені між сторонами Договір від 26.06.2020 №10К/20 та Договір від 29.03.2021 №23К/21 за своєю правовою природою є Договорами будівельного підряду.
Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
Частиною 1 статті 846 ЦК України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Положення ч.ч. 1 та 2 ст. 835 ЦК України визначають, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі; кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.
За приписами ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Згідно з нормами статті 632 ЦК України ціна договору визначається за домовленістю сторін, а її зміна після виконання договору не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 879 Цивільного кодексу України, оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.
Предметом позову у цій справі є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» грошових коштів у сумі 2 216 280,35 грн, з яких: 1 686 808,98 грн - за Договором № 23К/21; 529 471,37 грн - за Договором № 10К/20, які на думку позивача, становлять суму завищення вартості виконаних підрядних робіт у зв`язку з необґрунтованим включенням до вартості матеріальних ресурсів заготівельно-складських витрат на асфальтобетонні суміші різних типів та марок, яку визначено під час проведення Держаудитслужбою державного фінансового аудиту діяльності ДНТ «СМАД» за період з 22.11.2018 по 31.12.2023.
Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 844 ЦК України ціна у договорі підряду може визначатися у кошторисі, який після погодження Замовником стає невід`ємною частиною договору. При цьому кошторис є твердим, якщо інше прямо не встановлено договором, а зміни до твердого кошторису можуть вноситися виключно за погодженням сторін.
Статтею 849 ЦК України передбачені права замовника під час виконання роботи, а саме: замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника; якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків; якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника; замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Так, відповідачем виконані роботи за договорами підряду №10К/20 від 26.06.2020 та №23К/21 від 29.03.2021, а позивачем прийняті без зауважень та оплачені дані роботи, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в), довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми КБ-3) та платіжними дорученнями про оплату робіт згідно цього договору.
Обставини фактичного виконання робіт та здійснення їх оплати сторонами у справі не заперечувалися.
Крім того, судом встановлено, що всі акти приймання виконаних робіт були підписані позивачем без будь-яких зауважень щодо обсягів, вартості, складу витрат або якості виконаних робіт. Жодних претензій щодо неправомірності включення до договірної ціни заготівельно-складських витрат на момент прийняття робіт позивачем заявлено не було.
Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 853 ЦК України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, оглянути її та у разі виявлення відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підряднику. Якщо замовник прийняв роботу без перевірки або без заявлення відповідних зауважень, він втрачає право в подальшому посилатися на явні недоліки роботи, тобто такі, які могли бути встановлені при звичайному способі прийняття робіт.
Лише у випадку виявлення прихованих недоліків, які об`єктивно не могли бути встановлені під час звичайного прийняття робіт, замовник має право після прийняття робіт заявити відповідні вимоги до підрядника. При цьому обов`язок доведення наявності таких прихованих недоліків покладається саме на замовника.
Аналізуючи матеріали справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу існування у виконаних відповідачем роботах прихованих недоліків.
Єдиним доказом, на який посилався позивач як на підтвердження завищення вартості виконаних робіт, є аудиторський звіт Державної аудиторської служби України №001700-22/27 від 06.06.2025.
Водночас зі змісту зазначеного звіту вбачається, що встановлене аудиторами «завищення» вартості робіт ґрунтується виключно на правовому тлумаченні нормативних документів у сфері ціноутворення у будівництві, а саме на висновку про відсутність підстав для включення заготівельно-складських витрат щодо асфальтобетонних сумішей до складу вартості матеріальних ресурсів.
Таким чином, зазначені у звіті обставини не стосуються прихованих дефектів чи недоліків фактично виконаних будівельних робіт, не свідчать про невідповідність робіт умовам договору, не підтверджують неналежну якість робіт або виконання робіт у меншому обсязі, ніж передбачено договорами. Фактично висновки аудиторського звіту зводяться до іншого бачення органом державного фінансового контролю порядку формування договірної ціни та застосування кошторисних норм.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що питання правильності включення тих чи інших витрат до вартості робіт могло та повинно було бути перевірене Замовником саме на стадії погодження договірної ціни та підписання актів приймання виконаних робіт.
Окрім цього, умовами укладених між сторонами договорів прямо передбачалася можливість включення заготівельно-складських витрат до складу вартості матеріальних ресурсів. Зокрема, відповідні положення містяться у пункті 23.5 Договору підряду №10К/20 від 26.06.2020; у пункті 23.11 Договору підряду №23К/21 від 29.03.2021.
Отже, включення відповідачем до вартості робіт відповідних витрат здійснювалося не всупереч умовам договорів, а, навпаки, відповідно до прямо погоджених сторонами умов договірних зобов`язань. При цьому зазначені договори у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися, їх умови сторонами не оспорювалися та залишаються чинними.
Так, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 16.10.2018 у справі № 910/23357/17, від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16, викладено висновок про те, що акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами передачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
Водночас Південно-західний апеляційний господарський суд бере до уваги, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 у справі №915/222/24 конкретизував, що акт ревізії Управління Держаудитслужби (яке є уповноваженим органом державного фінансового контролю), якщо він (акт) складений і оформлений із дотриманням законодавчо встановлених вимог, може бути належним доказом у розумінні статті 76 ГПК України. Такий акт ревізії має оцінюватися судом на загальних підставах, визначених статтею 86 ГПК України, разом з іншими доказами у справі. Акт ревізії є носієм доказової інформації, але не має заздалегідь встановленої сили і не звільняє сторону від обов`язку доведення обставин, на які вона посилається (частина перша статті 74 ГПК України).
Судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, що акт ревізії (аудиту) є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання. Встановлені під час проведення контрольних заходів підрозділами аудиту факти підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним Господарським процесуальним кодексом України.
Тобто місцевий суд, відмовляючи позивачеві у позові, не робить висновків про те, що аудиторський звіт не є доказом у цій справі, а надавав оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме на позивача, як замовника за договорами підряду, покладається обов`язок доказування обставин щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань. Зокрема, позивач повинен був довести, що перевищення вартості підрядних робіт сталося з вини підрядника і такі недоліки мають характер прихованих, тобто не могли бути виявлені під час звичайного приймання робіт за обсягом та якістю. 
Оскільки позивач не надав належних доказів відступу відповідача від умов договорів, які замовник об`єктивно не мав змоги встановити на момент підписання актів приймання-передачі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Беручи до уваги, що позивач прийняв та оплатив виконані роботи без будь-яких зауважень, не довів наявності прихованих недоліків, не надав доказів виконання робіт з відступом від умов договорів, а висновки аудиторського звіту самі по собі не змінюють зміст договірних правовідносин сторін та не є достатньою підставою для перегляду погодженої сторонами вартості робіт, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність заявлених позовних вимог.
Враховуючи вище означене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ПАРИТЕТБУДІНВЕСТ» на користь Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» 2 216 280,35 грн як нібито завищеної вартості виконаних робіт, у зв`язку з чим правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги скаргу Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Одеської області від 27.04.2026 у справі №916/4178/25.
Будь-яких інших доводів, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення в порядку статей 277 - 279 ГПК України, скаржником не наведено.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія висновує про залишення апеляційної скарги Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» на рішення Господарського суду Одеської області від 27.04.2026 по справі №916/4178/25 без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Усі інші доводи, обґрунтування та посилання апелянта судом апеляційної інстанції враховані, проте не є такими, що впливають на висновки суду у даній постанові.

Мотиви відхилення аргументів викладених позивачем в апеляційній скарзі:
Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що правовою підставою заявленого позову були положення статті 1212 ЦК України про повернення безпідставно набутого майна, а також те, що місцевим судом неправильно визначено правову підставу позову з огляду на таке.
Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
З огляду на викладене позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів - предмета і підстави позову.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі 917/1739/17 зроблено висновок, що правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися при вирішенні спору. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що в кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №9901/172/20 (пункти 1, 80, 81, 83), від 01.07.2021 у справі №9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі №766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 у справі №750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20.06.2023 у справі №633/408/18 (підпункт 11.12), від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 (пункт 31)].
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, що є складовою класичного принципу «jura novit curia» (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19).
Як вбачається з матеріалів справи та змісту позовних вимог, позивач, звертаючись до суду першої інстанції, не посилався на підставу для застосування норм, визначених у ст. 1212 ЦК України (повернення безпідставно набутого майна).
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно визначив правову підставу позову, є необґрунтованими. Суд виходив із того, що правова кваліфікація спірних правовідносин належить до його повноважень відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закон»). При цьому визначальними є предмет позову та фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, а не посилання позивача на конкретні норми матеріального права. Якщо позивач помилково зазначив або не зазначив належну правову норму, суд зобов`язаний самостійно застосувати ті норми права, які регулюють спірні правовідносини, без зміни предмета позову чи способу захисту. Оскільки матеріали справи свідчать, що позивач не обґрунтовував свої вимоги положеннями статті 1212 ЦК України, звертаючись до суду першої інстанції (повернення безпідставно набутого майна), посилання апелянта в апеляційній скарзі на необхідність застосування цієї норми є безпідставним і не спростовує правильності висновків суду першої інстанції.
Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки включенню заготівельно-складських витрат до договірної ціни, підсумкових відомостей ресурсів, актів форми КБ-2в та довідок КБ-3.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд прямо встановив, що відповідні витрати були відображені у кошторисній документації, актах приймання виконаних робіт та довідках про їх вартість, які були підписані уповноваженими представниками позивача без будь-яких зауважень чи заперечень.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що сам апелянт у своїй скарзі фактично визнає, що умовами укладених між сторонами договорів було передбачено право включення заготівельно-складських витрат до складу кошторисної вартості матеріальних ресурсів.
Таким чином, спір у даному випадку фактично стосується не самого факту включення таких витрат, а виключно позиції апелянта щодо можливості їх застосування до окремих видів матеріалів, зокрема гарячих асфальтобетонних сумішей.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі обставини не можуть вважатися прихованими недоліками виконаних робіт у розумінні статті 853 Цивільного кодексу України, оскільки вони могли бути встановлені Замовником під час перевірки кошторисної документації та підписання актів виконаних робіт.
Колегія суддів зазначає, що наведені доводи ґрунтуються виключно на висновках аудиторського звіту та стосуються порядку застосування нормативів ціноутворення, а не фактичної невідповідності виконаних робіт умовам договорів, їх обсягам чи якості.
При цьому сам по собі аудиторський звіт не є безумовним та достатнім доказом наявності збитків або неправомірності отримання відповідачем грошових коштів, оскільки, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, акти ревізій та аудиторські звіти лише фіксують позицію контролюючого органу та не можуть змінювати чи припиняти договірні правовідносини сторін.
Також колегія суддів бере до уваги, що, як убачається з матеріалів справи, до складу матеріальних ресурсів за договорами входили не лише гарячі асфальтобетонні суміші, а й інші будівельні матеріали, щодо яких можливість застосування заготівельно-складських витрат прямо передбачалася умовами договорів та кошторисною документацією.
Отже, доводи апеляційної скарги фактично спрямовані на переоцінку погоджених сторонами умов договорів та підписаних без зауважень актів виконаних робіт після їх повного виконання та оплати, що не може бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог.
Усі інші доводи, обґрунтування та посилання апелянта судом апеляційної інстанції враховані, проте не є такими, що впливають на висновки суду у даній постанові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 ГПК України унормовано, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Статтею 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його зміни чи скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника (позивача).
Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно –західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного некомерційного товариства «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 27.04.2026 по справі №916/4178/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду.
Порядок та строк оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.
Постанову складено та підписано 28 липня 2026 року.

Головуючий суддя Н.А. Павленко
Судді: Л.В. Лічман
І.Г. Філінюк