ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 916/611/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Толкунової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу 
за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )
до відповідача-1: Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський" (код ЄДРПОУ 26134927, 67442, Одеська обл., Роздільнянський р-н, с. Богнатове)
до відповідача-2: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 )
про визнання недійсним та скасування рішення, поновлення членства у садівничому товаристві 

за участю представників сторін:
від позивача: Аліса Ломейко, ОСОБА_3 
відповідач-1: ОСОБА_4 
відповідач-2: ОСОБА_5 

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області із позовом до Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський" та ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення, поновлення членства у садівничому товаристві.
Ухвалою суду від 16.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання; вирішено інші процесуальні питання.
01.04.2026 від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 15.04.2026 відкладено підготовче засідання на 30.04.2026.
У зв`язку із оголошенням системою цивільної оборони м. Одеси та Одеської області 30.04.2026 повітряної тривоги, судове засідання не відбулося.
Ухвалою суду від 30.04.2026 призначено підготовче засідання на 13.05.2026.
У зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони м.Одеси та Одеської області 13.05.2026 повітряної тривоги, судове засідання не відбулося.
Ухвалою суду від 13.05.2026 призначено підготовче засідання на 27.05.2026.
Ухвалою від 27.05.2026 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 17.06.2026.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Сулімовської М.Б. судове засідання, призначене на 17.06.2026, не відбулося.
Ухвалою від 19.06.2026 постановлено провести підготовче провадження у справі №916/611/26 впродовж розумного строку та призначено судове засідання на 02.07.2026.
В судовому засіданні 02.07.2026 розпочато розгляд справи по суті.
Під час розгляду справи по суті у суду виникли питання до відповідача-1, у зв`язку з чим суд, в порядку ч.5 ст.161 ГПК України, надав відповідачу-1 дозвіл на подання пояснень щодо кількості членів садівничого товариства, які обліковувались станом на дату проведення спірних загальних зборів, а також - на підставі якого Статуту було скликано та проведено спірні загальні збори, із документальним підтвердженням відповідних пояснень.
В судовому засіданні 02.07.2026, з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ухвалено про розгляд справи у розумні строки, встановлено відповідачу-1 строк на подання пояснень до 15.07.2026 та оголошено перерву до 26.08.2026.
16.07.2026 відповідачем-1 було подано до суду примірник Статуту Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський" в редакції 2016 року разом з клопотанням про поновлення строку на його подання.
25.08.2026 позивачем подано додаткові пояснення.
В судове засідання 26.08.2026 з`явились позивач, представники позивача та відповідача-1, відповідач-2.
Відповідач-2 звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи для можливості ознайомитись з матеріалами справи.
В судовому засіданні 26.08.2026 оголошено перерву до 01.09.2026.
31.08.2026 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.
01.09.2026 позивачем подано відповідь на відзив.
В судове засідання 01.09.2026 з`явились позивач, представники позивача та відповідача-1, відповідач-2.
В судовому засіданні ухвалено про залишення без розгляду додаткових пояснень позивача від 25.08.2026, відзиву відповідача-2 та відповіді на відзив.
Позивач підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити.
Відповідачі проти задоволення позову заперечили з підстав його необґрунтованості.
В судовому засіданні в порядку абз.1 ч.1 ст.219 ГПК України суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України проголосив скорочене рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши учасників провадження, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_6 є членом Садівничого товариства "Судоремонтник-3", що підтверджується членською книжкою садовода.
23.02.2025 відбулись загальні збори членів СТ "Судоремонтник-3", рішенням яких, оформленим протоколом №1/2025 від 23.02.2025, було, в тому числі, вирішено питання щодо виключення ОСОБА_1 з членів організації на підставі п.3.6 Статуту.
Як зазначає позивач, про проведення 23.02.2025 загальних зборів членів Садівничого товариства "Судоремонтник-3" вона не була повідомлена; виключення із членів товариства відбулось на підставі Статуту, що був затверджений на цих же зборах, проте на час їх проведення не був зареєстрований у встановленому порядку; збори проведені за відсутності кворуму, оскільки на них були присутні 78 осіб із 160; протокол був підписаний неуповноваженими на те особами, фактично збори не відбувались, а протокол сфальсифіковано.
Позивач вважає, що рішення, яке оформлене протоколом № 1/2025 загальних зборів членів СТ "Судоремонтник-3" від 23.02.2025, є незаконним, у зв`язку з чим просить суд:
- визнати недійсним рішення №1/2025 Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський", що викладено в протоколі від 23.02.2025, в частині виключення ОСОБА_1 з членів садівничого товариства;
- визнати недійсним рішення №1/2025 Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський", що викладено в протоколі від 23.02.2025, в частині обрання головою загальних зборів членів організації ОСОБА_2 ;
- поновити ОСОБА_1 членство у Садівничому товаристві "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський".
Не погоджуючись з позовними вимогами відповідач-1 у відзиві на позовну заяву зазначив, що Садівниче товариство "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський" на день прийняття оскаржуваного рішення загальними зборами діяло на підставі Статуту в редакції від 19.10.2016.
04.02.2025 відповідач в особі керівника кур`єрською службою доставки направив позивачці за місцем її проживання лист із запрошенням на загальні збори 23.02.2025, проте остання відмовилась від отримання вказаного листа, про що свідчить відмітка на поштовій накладній №2242902.
Також, керівником відповідача вживались додаткові заходи повідомлення про проведення загальних зборів шляхом направлення членам товариства відповідного повідомлення у застосунку Viber та розміщення оголошень на території садівничого товариства.
Відповідач-1 наполягає, що загальні збори були проведені за наявності кворуму, оскільки навіть незважаючи на те, що в ЄДРПОУ містяться відомості про те, що членами товариства станом на дату проведення спірних зборів було 160 осіб, фактично кількість членів складає 122 особи. У відповідача наявні докази того, що 23 члени товариства померли, а 15 - були виключені, що підтверджено Реєстром померлих осіб членів відповідача станом на 23.02.2025, протоколом №1/2019 від 12.10.2019 та Реєстром виключених осіб з членів відповідача згідно протоколу №1/19 від 12.10.2019.
Позивач-2 в усно наданих суду поясненнях зазначив, що позов є необґрунтованим, оскільки позивач була належним чином повідомлена про проведення 23.02.2025 загальних зборів учасників товариства, збори проведені за наявності кворуму, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов наступних висновків.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
За змістом статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно із статтею 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Реалізуючи визначене право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Спосіб захисту, насамперед, повинен слугувати поновленню порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Правові та організаційні засади реалізації права на свободу об`єднання, гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, порядок утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань регламентовані Законом України "Про громадські об`єднання".
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1 Закону України "Про громадські об`єднання", громадське об`єднання це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.
Громадська організація це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи (частина третя статті 1 Закону України "Про громадські об`єднання").
Згідно із частиною першою статті 2 Закону України "Про громадські об`єднання", дія цього Закону поширюється на суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань в Україні.
У статті 3 Закону України "Про громадські об`єднання" передбачені принципи утворення і діяльності громадського об`єднання.
Одним із таких принципів є відсутність майнового інтересу, який передбачає, що члени (учасники) громадського об`єднання не мають права на частку майна громадського об`єднання та не відповідають за його зобов`язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об`єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об`єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи) (частина шоста статті 3 Закону України "Про громадські об`єднання").
За умовами частини першої статті 3 Закону України "Про громадські об`єднання", громадські об`єднання утворюються і діють на принципах: 1) добровільності; 2) самоврядності; 3) вільного вибору території діяльності; 4) рівності перед законом; 5) відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); 6) прозорості, відкритості та публічності.
Частиною третьою статті 3 Закону України "Про громадські об`єднання" визначено, що самоврядність передбачає право членів (учасників) громадського об`єднання самостійно здійснювати управління діяльністю громадського об`єднання відповідно до його мети (цілей), визначати напрями діяльності, а також невтручання органів державної влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в діяльність громадського об`єднання, крім випадків, визначених законом.
Громадське об`єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи, діє на підставі статуту громадського об`єднання.
Статут громадського об`єднання - це установчий документ, що використовується для створення та провадження діяльності, містить правила, що регулюють права та обов`язки членів, визначає порядок управління та здійснення діяльності громадського об`єднання.
Згідно з частиною першою статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.
Статут громадського об`єднання має містити відомості про: 1) найменування громадського об`єднання та за наявності - скорочене найменування; 2) мету (цілі) та напрями його діяльності; 3) порядок набуття і припинення членства (участі) у громадському об`єднанні, права та обов`язки його членів (учасників); 4) повноваження керівника, вищого органу управління, інших органів управління (далі - керівні органи) громадського об`єднання, порядок їх формування та зміни складу, термін повноважень, а також порядок визначення особи, уповноваженої представляти громадське об`єднання, та її заміни (для громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи); 5) періодичність засідань і процедуру прийняття рішень керівними органами громадського об`єднання, у тому числі шляхом використання засобів зв`язку; 6) порядок звітування керівних органів громадського об`єднання перед його членами (учасниками); 7) порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності керівних органів громадського об`єднання та розгляду скарг; 8) джерела надходження і порядок використання коштів та іншого майна громадського об`єднання; 9) порядок створення, діяльності та припинення діяльності відокремлених підрозділів громадського об`єднання (у разі їх створення громадським об`єднанням, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи); 10) порядок внесення змін до статуту; 11) порядок прийняття рішення щодо саморозпуску або реорганізації громадського об`єднання, а також щодо використання його коштів та іншого майна, що залишилися після саморозпуску, - для громадського об`єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи (частина перша статті 11 Закону України "Про громадські об`єднання").
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 розділу 1 Статуту Садівничого товариства "Судоремонтник-3", затвердженого у новій редакції протоколом загальних зборів членів товариства № 1/2016 від 19.10.2016, який був чинним станом на час проведення оскаржуваних позивачем загальних зборів від 23.02.2025, Садівниче товариство "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський" (далі - організація) є неприбутковою громадською організацією. Організаційно-правова форма організації - громадська організація.
Згідно з пунктом 1.3 розділу 1 Статуту, організація діє на засадах добровільності, самоврядності, рівності перед законом, відсутності майнового інтересу своїх членів, прозорості, відкритості та публічності.
Організація у своїй діяльності керується Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про громадські об`єднання" (від 22.03.2012 № 4572-VІ), Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (від 15.05.2023 № 755-ІV), іншими законами, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом (п. 1.4 розділу 1 Статуту).
Пунктом 1.5 розділу 1 Статуту передбачено, що організація є юридичною особою, може мати власне майно, самостійний баланс, рахунки в банках, власний фірмовий бланк, печатку зі своїм найменуванням, штамп, символіку, що реєструються в установленому законом порядку.
Розділ 2 Статуту визначає мету та напрямки діяльності організації, згідно із пунктом 2.1 якого основною метою діяльності організації є сприяння здійсненню та захисту прав і свобод, задоволенню суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних та інших інтересів членів організації.
Розділ 3 Статуту регулює порядок набуття і припинення членства у Садівничому товаристві "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський", права та обов`язки його членів.
Так, членами організації можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, які досягли 18 років та визнають статут організації. Членство в організації є добровільним (пункт 3.1 розділу 3 Статуту).
Положеннями п. 3.2 розділу 3 Статуту передбачено, що прийняття в члени організації здійснюється за рішенням правління організації за письмовою заявою особи, за умови визнання положень статуту організації.
Згідно з п. 3.3 розділу 3 Статуту, для набуття членства організації відповідна особа подає правлінню організації письмову заяву, яка розглядається на найближчому засіданні правління організації.
Відповідно до п. 3.4 розділу 3 Статуту, після вступу в організацію членам організації видається членська книжка, форма якої затверджується правлінням організації. Правління організації веде реєстр членів організації.
Вихід з членства організації здійснюється за письмовою заявою члена організації, поданої голові правління організації. Членство в організації припиняється у разі смерті особи (п. 3.5 розділу 3 Статуту).
Пунктом 3.6 розділу 3 Статуту визначено, що у разі порушення норм цього статуту, систематичної несплати членських внесків або інших обов`язкових внесків, невиконання рішень керівних органів організації, порушення внутрішніх положень організації, порушення правил безпечної експлуатації транспортних засобів, а також вчинення інших дій, що завдають шкоду організації або її авторитету, особа може бути виключена з членства організації за рішенням загальних зборів членів організації.
Згідно п. 3.7 розділу 3 Статуту, члени організації мають право: брати участь у заходах, що проводяться організацією; обирати та бути обраним до статутних органів організації; вносити пропозиції, скарги, зауваження до статутних органів організації щодо діяльності організації; отримувати інформацію про діяльність організації та її органів управління; припинити членство в організації; користуватися майном організації, що призначене для загального користування членів організації; оскаржити рішення органів управління організації в установленому законом порядку; передавати в установленому чинним законодавством порядку право голосу на засіданні вищого органу управління; здійснювати інші права, що не суперечать вимогам закону та цього статуту.
Згідно з п.п. 4.1, 4.2 Статуту, вищим органом управління організації є Загальні збори членів організації (далі - Загальні збори). Кожен член організації має на загальних зборах один голос. Загальні збори можуть приймати рішення з будь-яких питань діяльності організації.
Пунктом 4.3 розділу 4 Статуту передбачені повноваження Загальних зборів, а саме: визначення основних напрямків діяльності організації, затвердження її планів та звітів про їх виконання; затвердження та внесення змін до статуту організації; затвердження кошторису організації; прийняття обов`язкових для всіх членів організації та статутних органів положення, правила з основних питань діяльності організації; затвердження штатного розпису та окладів найманих працівників організації; обрання та відкликання правління організації, голови правління організації, ревізійної комісії; реалізація права власності на кошти та майно організації; визначення розміру членських, вступних та інших внесків членів організації; перегляд та скасування будь-яких рішень, прийнятих керівними органами організації; прийняття рішення щодо виключення з членів організації; визначення та закріплення окремих функцій за керівними органами організації щодо управління та використання коштами та майном організації; прийняття рішення про припинення організації: прийняття правил внутрішнього розпорядку, інших внутрішніх документів організації; вирішення усіх інших питань, що стосуються діяльності організації.
Відповідно до п. 4.4 розділу 4 Статуту, загальні збори скликаються не менше одного разу на рік за рішенням правління організації, голови правління організації. Позачергові загальні збори можуть бути скликані на вимогу голови правління організації, правління організації, ревізійної комісії або на вимогу не менше 1/3 членів організації.
Загальні збори вважаються правомочними за умови присутності на них більше половини членів організації (п. 4.5 розділу 4 Статуту).
В п. 4.6 розділу 4 Статуту передбачено, що рішення загальних зборів з питань рішень про внесення змін до статуту організації, відчуження майна організації на суму, що становить п`ятдесят і більше відсотків майна організації, про припинення організації, приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів присутніх, усі інші питання приймаються простою більшістю голосів присутніх членів на загальних зборах.
Положеннями п. 4.7 розділу 4 Статуту визначено, що загальні збори приймають рішення у формі протоколу, що оформлюється відповідно до норм чинного законодавства, скріплюється підписами голови та секретаря загальних зборів.
Так, 23.02.2025 відбулись Загальні збори членів Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський" з наступним порядком денним:
1. Обрання Головуючого та секретаря Загальних зборів організації.
2. Обрання керівних органів організації.
3. Обрання Ревізійної комісії.
4. Затвердження Статуту організації.
5. Затвердження рішення Загальних зборів про прийняття та виключення членів Садівничого товариства "Судоремонтник-3".
Рішенням Загальних зборів членів Садівничого товариства "Судоремонтник-3", оформленим протоколом №1/2025 від 23.02.2025, вирішено:
1. Обрати головою Загальних зборів членів організації ОСОБА_2 , секретарем Загальних зборів членів організації ОСОБА_7 , уповноважити вищезазначених осіб на підписання протоколу Загальних зборів організації.
2. Обрати Головою правління Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський" ОСОБА_8 з 24.02.2025.
3. Затвердити Ревізійну комісію Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський" у складі: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
4. Затвердити Статут Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський" у новій редакції, уповноважити на підписання Статуту ОСОБА_8 .
5. Виключити з членів організації, згідно Статуту організації п.3.6, ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .
Позивач вважає, що рішення, яке оформлене протоколом № 1/2025 Загальних зборів членів Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський" від 23.02.2025, є незаконним та таким, що підлягає визнанню недійсним в частині виключення ОСОБА_1 з членів садівничого товариства, оскільки остання не була повідомлена про проведення загальних зборів, рішення прийнято за відсутності кворуму; та в частині обрання головуючим на Зборах ОСОБА_2 .
Крім того, позивач просить поновити її членство у садівничому товаристві.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Так, за умовами п.п. 4.1, 4.2 Статуту, вищим органом управління організації є Загальні збори членів організації (далі - Загальні збори). Кожен член організації має на загальних зборах один голос. Загальні збори можуть приймати рішення з будь-яких питань діяльності організації.
Рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.
Порядок скликання та проведення загальних зборів учасників юридичної особи визначений законодавством України, за положеннями якого учасники (акціонери, члени) юридичної особи мають бути до початку загальних зборів повідомлені про дату, місце, час проведення та порядок денний таких зборів. Такий порядок скликання загальних зборів вищого органу управління юридичної особи не залежить від її організаційно-правової форми, є загальноприйнятим та таким, що гарантує забезпечення права учасника (акціонера, члена) юридичної особи на участь в управлінні нею.
Права члена юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо. При цьому позивачеві не може бути відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсними рішень загальних зборів тільки з мотивів недостатності його голосів для зміни результатів голосування з прийнятих загальними зборами членів рішень, оскільки вплив члена на прийняття загальними зборами рішень не вичерпується лише голосуванням.
Голосуванню передує обговорення усіма присутніми учасниками питань порядку денного, внесення певних пропозицій та виступи учасників, що за певних обставин може істотно вплинути на загальний хід голосування та змінити його результати в порівнянні з тими, які мали місце. З огляду на це, права учасника товариства можуть бути порушені внаслідок безпідставного позбавлення останнього можливості взяти участь у зборах (зокрема, у зв`язку з не повідомленням про них) та належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного.
Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах. Зокрема, рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №924/641/17.
Обов`язковою умовою повідомлення про скликання загальних зборів юридичної особи є одночасна наявність у такому повідомленні інформації про дату, час, місце проведення зборів та інформації про питання, що будуть винесені на розгляд зборів (порядок денний).
Відсутність у повідомленні про проведення загальних зборів будь-якої з названих складових, як і відсутність самого повідомлення, може бути підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів.
Суд зауважує, що Статут садівничого товариства не містить положень відносно строку, не пізніше якого його члени мають бути повідомлені про місце і час проведення, порядок денний чергових загальних зборів, та порядку такого повідомлення.
Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі №906/592/17, особа, яка скликає загальні збори учасників товариства, повинна вжити всіх розумних заходів для повідомлення учасників про проведення цих зборів. Обраний особою, що скликає загальні збори учасників товариства, спосіб повідомлення про їх проведення повинен забезпечити реальне персональне повідомлення учасника і не бути лише формальним направленням такого повідомлення.
Отже, у справах з позовною вимогою про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, заявленою з підстав неповідомлення позивача як учасника товариства про проведення зборів, на яких прийняті спірні рішення, судам при вирішенні питання щодо порушення прав учасника товариства спірним рішенням необхідно з`ясовувати дотримання порядку скликання загальних зборів, зокрема щодо належного повідомлення позивача про такі збори, яке є складовою скликання зборів, а також щодо відповідності змісту повідомлення вимогам закону та статуту товариства, оскільки своєчасне і належне повідомлення учасника товариства про скликання загальних зборів, що містить вичерпну інформацію щодо проведення зборів, є важливим для формування волі при прийнятті рішень загальними зборами, аби кожен з учасників міг належним чином підготуватися і сформувати своє бачення щодо питань, які розглядаються на зборах, та повноцінно взяти участь у їх обговоренні. Якщо учасник (або його представник) узяв участь у загальних зборах і голосував на них, то ця обставина сама собою не обов`язково свідчить про те, що учасник був належним чином повідомлений про збори і мав змогу підготуватися до розгляду питань порядку денного.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 05.05.2020 у справі №916/1996/19, обраний особою, що скликає загальні збори учасників товариства, спосіб повідомлення про їх проведення повинен забезпечити реальне персональне повідомлення учасника і не бути лише формальним направленням такого повідомлення. У випадку заперечення учасником факту повідомлення його про проведення загальних зборів, обов`язок доказування обставин повідомлення позивача про проведення загальних зборів покладається на відповідача, як особу, рішення органу управління якої оспорюється.
Така ж позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №906/307/19, від 13.09.2023 у справі № 910/1255/22, від 20.03.2024 у справі № 916/3902/21, від 20.06.2024 у справі № 910/15128/23 та інших.
Заперечуючи проти доводів позивача щодо неповідомлення її про скликання Загальних зборів відповідач наполягає, що ОСОБА_1 було повідомлено про скликання та проведення зборів шляхом скерування на її адресу повідомлення кур`єрською службою, розміщення оголошення на території садівничого товариства та направлення повідомлення у застосунку Viber.
Що стосується направлення відповідного повідомлення службою кур`єрської доставки, то на підтвердження означеного відповідачем до матеріалів справи надано копії квитанції Кур`єрської Служби Доставки (КСД) №2242902 та конверту з відміткою про відмову адресата від отримання.
При цьому, хоча на квитанції і зазначено, що відправлення містить Запрошення на загальні збори на 23.02.2025 о 12:00, проте до матеріалів справи не додано примірника самого Запрошення, що було направлено позивачу.
За наведеного, суд не має можливості пересвідчитись, що запрошення, яке скеровувалось позивачу, містить вичерпну інформацію щодо зборів, як то місце, дату, час їх проведення та порядок денний. 
Також, надані відповідачем скрін-шоти месенджера Viber не є належними та допустимими доказами повідомлення позивача про дату, час та місце проведення спірних загальних зборів учасників, оскільки як вбачається з протоколу Загальних зборів учасників товариства від 23.02.2025 №1/2025 та відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на дату проведення спірних зборів загальна кількість членів товариства складала 160 осіб.
Зі скрін-шоту месенджера Viber (т.1 а.с.89) слідує, що у відповідному чаті Садівничого товариства "Судоремонтник-3" перебуває 108 учасників. Тобто, створений організацією чат у месенджері Viber не забезпечує повідомлення усіх членів організації про проведення загальних зборів. Зокрема, відсутні і належні та допустимі докази того, що позивач ознайомлений з повідомленнями, що публікувались організацією у цьому чаті. Крім того, з наданої фотографії неможливо встановити адресата такого повідомлення, а також те, що ОСОБА_1 є учасником групи.
Щодо скріншоту з камери відеозапису та фото розміщення оголошення (т.1 а.с.105, 106), що, за твердженням відповідача, свідчить про розміщення оголошення про скликання загальних зборів на території садівничого товариства, то з наведених доказів не є можливим встановити місце розміщення оголошення, чи дійсно воно розміщене на території товариства, чи було воно розміщено у строк, що передував проведенню загальних зборів та був достатнім для підготовки позивача до них; а також осіб, які розмістили оголошення. Крім того суд зауважує, що розміщення повідомлення у такий спосіб не може забезпечити реальне персональне повідомлення учасника.
Таким чином суд констатує, що відповідачем не надано до матеріалів справи належних доказів повідомлення позивача про проведення загальних зборів 23.02.2025.
За викладених обставин, враховуючи відсутність доказів повідомлення позивача про скликання загальних зборів Садівничого товариства "Судоремонтник-3", господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість тверджень позивача щодо позбавлення її можливості реалізувати своє право на участь у загальних зборах, за результатом проведення яких 23.02.2025 ухвалено рішення, зокрема, про виключення її з членів товариства.
Щодо тверджень позивача про відсутність кворуму на загальних зборах 23.02.2025, суд зауважує наступне.
Так, п.4.5 розділу 4 Статуту визначено, що Загальні збори вважаються правомочними за умови присутності на них більше половини членів організації.
В п. 4.6 розділу 4 Статуту передбачено, що рішення загальних зборів з питань рішень про внесення змін до статуту організації, відчуження майна організації на суму, що становить п`ятдесят і більше відсотків майна організації, про припинення організації, приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів присутніх, усі інші питання приймаються простою більшістю голосів присутніх членів на загальних зборах.
Відповідно до протоколу №1/2025 від 23.02.2025, яким оформлено оскаржуване рішення загальних зборів, у даних загальних зборах брали участь 78 членів Садівничого товариства "Судоремонтник-3".
Протокол містить відомості, що всього на обліку членів товариства - 160 осіб, з них померлих членів - 23, виключених членів - 15, таким чином на обліку товариства - 122 члени.
Суд зауважує, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №642489728193 від 25.08.2026, сформованим на запит суду станом на 23.02.2025, тобто на день проведення загальних зборів, на яких прийнято оскаржуване позивачем рішення, (т.1 а.с.239-241), кількість членів Садівничого товариства "Судоремонтник-3" складала 160 членів.
Так, з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (частина перша статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань").
В силу пунктів 7, 9 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань", державна реєстрація базується, зокрема, на принципах об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі, а також відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.
Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань", відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.
Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості (частини перша-третя статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань").
Суд не приймає до уваги надані відповідачем до матеріалів справи реєстр членів Садівничого товариства "Судоремонтник-3", враховуючи виключених та померлих членів на 01.01.2025; реєстр виключених осіб членів товариства згідно протоколу загальних зборів №1/19 від 12.10.2019 та реєстр померлих осіб (що автоматично вибули п.3.5 Статуту) членів товариства (т.1 а.с.78-85), оскільки з останніх неможливо встановити дату їх складення та чи були вони актуальні станом на час проведення спірних загальних зборів.
Крім того, як зазначено, вище, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Таким чином, для встановлення кворуму на загальних зборах товариства слід виходити з кількості його членів, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, а саме 160 осіб.
В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували відомості щодо кількості членів СТ "Судоремонтник-3", що містились в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час проведення спірних зборів.
Таким чином, оскільки відповідно до п.4.5 розділу 4 Статуту Садівничого товариства "Судоремонтник-3" загальні збори вважаються правомочними за умови присутності на них більше половини членів організації, то для проведення 23.02.2025 загальних зборів потрібна була участь щонайменше 81 особи.
Отже, доводи позивача про проведення 23.02.2025 загальних зборів садівничого товариства за відсутності кворуму є обґрунтованими та доведені вищевикладеним.
В свою чергу, прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення є безумовною та самостійною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону.
Також, під час вирішення спорів, пов`язаних з виключенням учасників, членів з юридичної особи, господарським судам слід враховувати, що у рішенні загальних зборів про виключення такого члена кооперативу повинні міститися обґрунтовані причини такого виключення і зазначено, які саме факти невиконання статутних обов`язків стали підставою для його виключення, в чому полягає систематичність невиконання членом кооперативу його обов`язків, якими саме діями (бездіяльністю) він перешкоджає досягненню цілей кооперативу. Відсутність відповідних відомостей у рішенні про виключення члена кооперативу може бути підставою для визнання зазначеного рішення недійсним за позовом такого члена кооперативу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 09.04.2019 у справі №923/650/17.
Як слідує з протоколу №1/2025 від 23.02.2025, ОСОБА_1 була виключена з членів організації на підставі п.36 Статуту.
Згідно п.3.6 розділу 3 Статуту, особа може бути виключена з членства організації за рішенням загальних зборів членів організації, у разі:
- порушення норм цього статуту, 
- систематичної несплати членських внесків або інших обов`язкових внесків, 
- невиконання рішень керівних органів організації, 
- порушення внутрішніх положень організації, 
- порушення правил безпечної експлуатації транспортних засобів, 
- вчинення інших дій, що завдають шкоду організації або її авторитету. 
Проте, протокол загальних зборів від 23.02.2025 не містить відомостей, за яке саме порушення Статуту ОСОБА_1 була виключена з членів товариства.
Таким чином суд констатує, що наведені у протоколі від 23.02.2025 загальних зборів членів СТ "Судоремонтник-3" підстави для виключення позивача з членів садівничого товариства є необґрунтованими.
При цьому суд критично ставиться до тверджень позивача відносно того, що спірні загальні збори були проведені та ОСОБА_1 була виключена зі складу членів товариства на підставі Статуту, редакція якого була затверджена на зборах, що відбулись 23.02.2025, а саме на підставі пункту 3.8.6.
Як зазначено вище, пунктом 4 рішення загальних зборів від 23.02.2025 було затверджено Статут Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський" у новій редакції, уповноважено на підписання Статуту ОСОБА_8 .
В свою чергу, пунктом 5 цього ж рішення ОСОБА_1 виключено зі складу членів товариства на підставі п.3.6 Статуту, а не п.3.8.6, як стверджує позивач.
Дослідивши положення Статуту, затвердженого рішенням загальних зборів від 23.02.2025, протокол №1/2025 (т.1 а.с.21-37), суд зауважує, що п.3.6 Статуту визначає, що після вступу в організацію членам організації видається членська книжка, форма якої затверджується Правлінням організації. Правління організації веде реєстр членів організації.
Отже, наведений пункт немає ніякого відношення щодо питання виключення осіб з членів товариства.
В свою чергу, пунктом 3.6 Статуту, затвердженого рішенням загальних зборів від 19.10.2016, протокол №1/2016, встановлено підстави виключення з членів товариства.
Отже, виходячи з наявних матеріалів справи та пояснень сторін, суд дійшов висновку, що станом на час проведення загальних зборів від 23.02.2025 діяла редакція Статуту від 19.10.2016, протилежного суду не доведено.
Підсумовуючи викладене вище суд констатує, що вимога про визнання недійсним рішення №1/2025 Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський", що викладено в протоколі від 23.02.2025, в частині виключення ОСОБА_1 з членів садівничого товариства є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Що стосується вимоги про поновлення ОСОБА_1 членства у Садівничому товаристві "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський", то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки саме по собі задоволення позовної вимоги про визнання недійсним в судовому порядку рішення загальних зборів товариства в частині виключення особи зі складу членів вказаного товариства забезпечує реальне поновлення його порушеного права (тобто відновлення стану, який існував до порушення), оскільки зумовлює поновлення членства позивача в товаристві без необхідності додаткового зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії.
В частині вимоги про визнання недійсним рішення №1/2025 Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський", що викладено в протоколі від 23.02.2025, в частині обрання Головою Загальних зборів членів організації ОСОБА_2 , суд зауважує наступне.
Так, при вирішенні корпоративного спору про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників господарського товариства, який має місце у цій справі, господарський суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання, з`ясувати, які саме права та/або інтереси позивача порушені кожним окремим оспорюваним рішенням загальних зборів.
Наведене узгоджується з положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України та частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України, які визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, а також відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 року у справі № 923/876/16, про необхідність встановлення судом факту порушення прав та законних інтересів учасника товариства спірним рішенням загальних зборів.
При наявності корпоративного спору подаючи позов до суду позивач має довести порушення свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як зазначено вище, пунктом 1 оспорюваного рішення загальних зборів було обрано Головою Загальних зборів членів організації ОСОБА_2 , секретарем Загальних зборів членів організації ОСОБА_7 , уповноважено вищезазначених осіб на підписання протоколу Загальних зборів організації.
Разом з тим, позивачем не наведено суду жодних доводів відносно того, що спірне рішення зборів членів товариства в цій частині порушує її права та інтереси, а визнання його недійсним приведе до їх відновлення.
У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права. При цьому необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).
Тобто вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду, від 23.06.2020 у справі № 909/447/19, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18.
Отже, вирішуючи корпоративний спір, господарський суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Водночас суд враховує, що задоволення позовних вимог судом у жодному разі не повинно порушувати прав та законних інтересів інших членів кооперативу, а з`ясування судом питання можливості ефективного поновлення прав позивача саме у заявлений у цій справі спосіб є важливим для правильного вирішення спору. На переконання суду, зазначені обставини є визначальними при вирішенні питання щодо обґрунтованості доводів позивача.
Враховуючи законодавчі приписи, господарський суд під час дослідження матеріалів справи та з`ясування усіх обставин справи має брати до уваги, що за результатом вирішення цього спору шляхом визнання недійсними оспорюваних рішень загальних зборів, жодним чином не мають бути спричинені безпосередні негативні наслідки для інших членів кооперативу, тобто враховувати необхідність дотримання принципу пропорційності, що визначений частиною 1 статті 15 Господарського процесуального кодексу України, який забезпечує розумний та справедливий баланс між інтересами позивача та інтересами інших членів кооперативу.
У той же час, суд має встановити, чи доведено матеріалами справи те, що по відношенню до позивача внаслідок прийняття спірних рішень настали будь-які обмеження, а іншим членам кооперативу надані несправедливі переваги за рахунок позивача (правова позиція Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі №910/12946/20).
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Стаття 79 Господарського процесуального кодексу України закріпила в господарському процесі стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 Конвенції).
Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine").
Позивачем не наведено суду переконливих доводів щодо того, що спірне рішення Загальних зборів членів товариства в частині обрання Головою Загальних зборів ОСОБА_2 порушує її права та інтереси, а визнання його недійсним приведе до їх відновлення.
Відтак у задоволенні позовної вимоги в цій частині слід відмовити.
Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб.
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
У зв`язку із частковим задоволенням позову витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Визнати недійсним рішення Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський", що викладено у протоколі Загальних зборів членів товариства №1/2025 від 23.02.2025, в частині виключення ОСОБА_1 з членів Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський". 
3. У задоволенні решти позову відмовити.
4. Стягнути з Садівничого товариства "Судоремонтник-3" Садового масиву "Бурдівський" (код ЄДРПОУ 26134927, 67442, Одеська обл., Роздільнянський р-н, с. Богнатове) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) - 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. судового збору.
5. Судові витрати у розмірі 5324,80 грн. судового збору покласти на позивача. 
6. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч. ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.
Повне рішення складено і підписано 11 вересня 2026 р.