ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/1213/25 
Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., за участю секретаря судового засідання Друккера Д.Д., розглянувши 
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МІ100К» вх. № суду 5262/25 від 10.06.2025 про ухвалення додаткового рішення 
у справі № 911/1213/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІ100К» 
про стягнення штрафних санкцій за договором № 4600006402 від 04.08.2022
Учасники судового процесу:
від позивача: Горбач А.М.;
від відповідача: Дика Л.О.;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляді Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/1213/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІ100К» про стягнення штрафних санкцій за договором № 4600006402 від 04.08.2022.
Господарським судом Київської області у складі судді Черногуза А.Ф. в судовому засіданні 03.06.2025 оголошено скорочене рішення по справі № 911/1213/25, яким у задоволенні позову відмовлено.
10.06.2025 до суду через систему «Електронний суд» від ТОВ «МІ100К» надійшла заява вх. № суду 5262/25 від 10.06.2025 про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000, 00 грн (подана до суду 09.06.2025).
15.06.2025 ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» подав до суду через систему «Електронний суд» заперечення проти заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, в яких просив суд відмовити ТОВ «МІ100К» у стягненні з ТОВ «Оператор ГТС України» витрат на правничу допомогу у справі № 911/1213/25 з огляду на наступне: 1) представником відповідача порушено імперативну процедуру подання доказів понесення судових витрат визначену ст. 221 ГПК України та не надано доказів наявності поважних причин неможливості їх подання до закінчення судових дебатів; 2) відповідачем та його представником не надано ані договору про надання правової допомоги, ані рахунків на оплату послуг, посилання на які міститься в нібито копіях платіжних інструкцій (які позивач ставить під сумнів через відсутність оригіналів); 3) спір виник через неправильні дії відповідача, що проявилось у невиконанні відповідачем робіт за договором, що і було безпосередньо підтверджено судом, а тому відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України усі судові витрати покладаються на відповідача; 4) поданий представником відповідача акт здачі-приймання № 3 від 09.04.2025 містить неправдиві відомості: - акт датований 09 квітня 2025 року, у той час як у ньому вказано опис виконаних робіт за 18.04.2025, 19.04.2025, 12.05.2025, 02.06.2025; - стороною акта та надавачем послуг вказано фізичну особу-підприємця, а не адвоката; 5) даний спір не є складним, є простим та шаблонним зі значною поширеною судовою практикою; 6) до складу наданих послуг включено організаційні та технічні дії, що не є юридичною допомогою.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.06.2025 у справі № 911/1213/25 призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 17.07.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1213/25.
Судове засідання щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, призначене на 17.07.2025 по справі № 911/1213/25, не відбулось у зв`язку з необхідністю направлення матеріалів справи № 911/1213/25 до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.07.2025 відкладено вирішення питання про розподіл судових витрат по справі № 911/1213/25 до повернення матеріалів справи № 911/1213/25 із Північного апеляційного господарського суду.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 апеляційну скаргу ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду Київської області від 03.06.2025 у справі № 911/1213/25 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Київської області від 03.06.2025 у справі № 911/1213/25 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.05.2026 касаційну скаргу ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» залишено без задоволення. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 та рішення Господарського суду Київської області від 03.06.2025 у справі № 911/1213/25 залишено без змін.
10.06.2026 справа повернулась на адресу Господарського суду Київської області.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.07.2026 у справі № 911/1213/25 призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 16.07.2026.
10.07.2026 до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшли заперечення проти заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, заперечення за якими є аналогічними тим, що наведені у запереченнях від 15.06.2026.
14.07.2026 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.
14.07.2026 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, до яких також долучено новий доказ – додаток від 25.05.2026 до акта здачі-приймання № 3 до договору, яким внесено зміни до дати складення вказаного акта.
16.07.2026 в судове засідання для вирішення питання про судові витрати з`явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак про причини неявки повідомив суд клопотанням від 14.07.2026.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.07.2026 у справі № 911/1213/25, з огляду на неявку відповідача та обґрунтованість ним причин пропуску, відкладено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 03.09.2026.
З метою повідомлення відповідача про дату та час наступного судового засідання для вирішення питання про судові витрати, судом складено ухвалу-повідомлення від 16.07.2026 та доставлено останню відповідачу до його електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
03.09.2026 в судове засідання для вирішення питання про судові витрати з`явились представники сторін та надали усні пояснення по суті заяви про ухвалення додаткового рішення.
Представник відповідача надав усні пояснення щодо допущення описки в частині зазначення дати складення акта № 3 здачі-приймання до договору у зв`язку із чим просив суд прийняти додаток від 25.05.2026 до вказаного акта до розгляду та врахувати його під час вирішення питання про судові витрати. Суд протокольно прийняв додаткові пояснення відповідача від 14.07.2026 разом з новим доказом до розгляду та долучив його до матеріалів справи.
В судовому засіданні представник відповідача надав усні пояснення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, підтримав її та просив суд задовольнити в повному обсязі.
У свою чергу позивач проти заяви позивача про ухвалення додаткового рішення заперечив та просив суд у її задоволенні відмовити в повному обсязі.
В судовому засіданні 03.09.2026 судом оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) додаткове рішення.
Частиною 5 ст. 240 ГПК України визначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене).
Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження – не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Розглянувши подану відповідачем заяву про ухвалення додаткового рішення та додані до неї документи і матеріали, дослідивши заперечення позивача на заяву відповідача, а також заслухавши усі пояснення представників сторін, Господарський суд Київської області
ВСТАНОВИВ:
09.06.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «МІ100К» звернулось до Господарського суду Київської області із заявою вх. № суду 5262/25 від 10.06.2025 про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000, 00 грн.
За приписами ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Оскільки скорочене рішення судом оголошено в судовому засіданні 03.06.2025 і представник відповідача зробив відповідну заяву до закінчення судових дебатів, останнім терміном на подання до суду доказів понесення витрат на правову допомогу є 09.06.2025. Отже, позивачем подано до суду заяву про винесення додаткового рішення разом з доказами понесення витрат на правову допомогу із дотриманням строків, встановлених ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому, суд дослідив заперечення позивача щодо недотримання відповідачем строку, встановленого ч. 1 ст. 221 ГПК України, з приводу чого суд зазначає наступне.
Так, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК).
Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1-3 статті 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідач разом з першою заявою по суті спору повідомляв суд, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складають 40 000, 00 грн без ПДВ, – за надання правової допомоги, та у прохальній частині відзиву на позов просив суд стягнути з позивача вказану суму судових витрат на правову договору.
У частинах 1, 2 ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Питання розподілу між сторонами судових витрат, суд вирішує під час ухвалення рішення суду і зазначає про це в резолютивній частині (пункт 5 частини першої статті 237, пункт 2 частини п`ятої статті 238 ГПК України).
Водночас норми частини першою статті 221 ГПК України передбачають, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша).
Така норма кореспондується з частиною восьмою статті 129 ГПК України, яка визначає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У постанові від 10.01.2024 по справі № 285/5547/21, в аспекті частини першої статті 246 Цивільного процесуального кодексу України, яка аналогічна змісту частини першої статті 221 ГПК України (ці норми однаково регулюють порядок подання доказів розміру понесених судових витрат, зокрема в разі пропуску встановленого строку (до закінчення судових дебатів у справі), Верховний Суд з урахуванням принципу розумності, зауважив, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
У контексті наведеного в постанові від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21 Верховний Суд, врахувавши, що рішення суду першої інстанції було ухвалене 27.12.2022, при цьому позивач звернувся із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, до якої додав докази про їх понесення протягом п`яти днів після його ухвалення (03.01.2023), які (докази) були датовані за період із 09.12.2021 до 03.08.2022, тобто до моменту ухвалення рішення суду першої інстанції, вважав, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви представника про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.
Позивач вважає, що при розгляді цієї справи ТОВ «МІ100К» не надало доказів, які підтверджують понесення витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів, а також не надало доказів, які підтверджують наявність поважних причин неможливості подання документів, які підтверджують витрати на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів, що свідчить про недотримання відповідачем вимог ст. 221 ГПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач разом з першою заявою по суті спору повідомляв суд, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складають 40 000, 00 грн без ПДВ, – за надання правової допомоги, та у прохальній частині відзиву на позов просив суд стягнути з позивача вказану суму судових витрат на правову договору.
У подальшому, 12.05.2025 відповідач разом з запереченнями на відповідь на відзив через систему «Електронний суд» подав до суду документи на підтвердження понесення витрат на правову допомогу у розмірі 20 000, 00 грн без ПДВ, а саме: - завдання № 1 від 14.04.2025 до договору про надання правової допомоги відповідачу у господарському суді Київської області у справі № 911/1213/25; - платіжну інструкцію № 1386 від 07.05.2025 на суму 20 000, 00 грн в якості оплати за надання правової допомоги адвокатом Дикою Л.О. відповідачу. Також у вказаних запереченнях повідомив суд, що не може подати до ухвалення рішення по суті справи докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат у повному розмірі, оскільки акт здачі-приймання буде підписаний та оплата в сумі 20 000, 00 грн без ПДВ буде здійснена лише після ухвалення рішення у справі. 
Крім того, у підготовчому засіданні 12.05.2025 представник відповідача заявив, що докази на підтвердження витрат на правову допомогу будуть додатково надані суду, про занесено до протоколу підготовчого засідання.
Рішення у справі № 911/1213/25 було ухвалено Господарським судом Київської області 03.06.2025.
Надалі, 09.06.2025 відповідач подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої долучив наступні докази понесення витрат на професійну правничу допомогу: - завдання № 1 від 14.04.2025 до договору про надання правової допомоги відповідачу у господарському суді Київської області у справі № 911/1213/25; - платіжну інструкцію № 1386 від 07.05.2025 на суму 20 000, 00 грн в якості оплати за надання правової допомоги адвокатом Дикою Л.О. відповідачу; - рахунок № 5 від 09.06.2025 на оплату надання правової допомоги згідно договору № 1а про надання правової допомоги від 10.01.2025 та завдання № 1 від 14.04.2025 на суму 20 000, 00 грн; - платіжну інструкції № 1426 від 09.06.2025 на суму 20 000, 00 грн, - акт № 3 від 09.04.2025 здачі-приймання до договору № 1а від 10.01.2025 на суму 40 000, 00 грн.
При цьому, в судовому засіданні 03.09.2026 представник відповідача надав усні пояснення щодо допущення описки в частині зазначення дати складення акта № 3 здачі-приймання до договору (невірно зазначено дату складення акта « 09.04.2025» замість вірної – « 09.06.2025») у зв`язку із чим просив суд прийняти додаток від 25.05.2026 до вказаного акта до розгляду, який був поданий до суду 14.07.2026.
Наведене свідчить про те, що ті докази, які були датовані до закінчення судових дебатів, подані відповідачем разом із запереченнями на відповідь на відзив від 12.05.2025, тобто із дотриманням ч. 8 ст. 129 та ч. 1ст. 221 ГПК України.
У той час як ті докази, що датовані після закінчення судових дебатів, подані відповідачем разом із заявою про ухвалення додаткового рішення від 09.06.2025, тому є очевидним те, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 40 000, 00 грн на момент ухвалення рішення у даній справі не були наявні у відповідача. Водночас такі докази були подані в установленому ч. 8 ст.129 ГПК України порядку після відповідної заяви відповідача, зробленої до завершення судових дебатів.
З урахуванням наведеного вище, суд відхиляє посилання позивача на ч. 1 ст. 221 ГПК України та доводи про те, що відповідачем порушено порядок подання доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідач подав частину доказів, що були наявні у нього протягом розгляду справи, до закінчення судових дебатів (том 2, а.с. 107-109), а решту доказів, які не існували до моменту ухвалення рішення у даній справі, відповідач подав до суду разом із заявою про ухвалення в установленому ч. 8 ст.129 ГПК України порядку після відповідної заяви, зробленої до завершення судових дебатів.
Таким чином відповідачем у межах строку, встановленого частиною восьмої статті 129 ГПК України, подані докази понесення витрат на правничу допомогу.
Як було зазначено судом вище, частиною 1 ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частинами 1-4 ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката на суму 40 000, 00 грн, відповідачем до матеріалів справи надано копії:
- завдання № 1 від 14.04.2025 до договору № 1а про надання правової допомоги від 10.01.2025, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІ100К» та фізичною особою-підприємцем – адвокатом Дикою Людмилою Олександрівною;
- платіжну інструкцію № 1386 від 07.05.2025 на суму 20 000, 00 грн із призначенням платежу: «за надання правової допомоги згідно договору № 1а про надання правової допомоги від 10.01.2025 згідно рахунку № 4 від 07.05.25 р., без ПДВ»;
- рахунок № 5 від 09.06.2025 на суму 20 000, 00 грн на оплату надання правової допомоги згідно договору № 1а про надання правової допомоги від 10.01.2025 та завдання № 1 від 14.04.2025;
- платіжну інструкцію № 1426 від 09.06.2025 на суму 20 000, 00 грн із призначенням платежу: «за надання правової допомоги згідно договору № 1а про надання правової допомоги від 10.01.2025 згідно рахунку № 5 від 09.06.25 р., без ПДВ»;
- акт здачі-приймання № 3 від 09.04.2025 до договору № 1а від 10.01.2025 на суму 40 000, 00 грн;
- додаток від 25.05.2026 до акта здачі-приймання № 3 від 09.04.2025, яким сторони, у зв`язку із помилково зазначеною датою акта № 3, погодили вважати вірною датою складення акта № 3 здачі-приймання до договору № 1 від 10.01.2025 – 09 червня 2025;
- ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1788715 від 10.01.2025, виданий на ім`я адвоката Дикої Людмили Олександрівни на представлення інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «МІ100К» в Господарському суді Київської області;
- свідоцтво адвоката Дикої Людмили Олександрівни про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 002410 від 11.02.2016.
Дослідивши докази, якими відповідач обґрунтовує розмір понесених судових витрат на правничу допомогу при розгляді справи № 911/1213/25, судом встановлено наступне.
14.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІ100К» (далі – клієнт) та фізичною особою-підприємцем – адвокатом Дикою Людмилою Олександрівною (далі – адвокат) укладено завдання № 1 до договору № 1а про надання правової допомоги від 10.01.2025 (далі – завдання № 1), за змістом п. 1 якого клієнт доручає адвокату зробити правовий аналіз позовної заяви та доданих до неї документів товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до клієнта про стягнення штрафних санкцій в сумі 5 689 246, 99 грн, що включають в себе 4 108 900, 60 грн пені та 1 580 346, 39 грн штрафу, нарахованих позивачем у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем робіт за договором А04600006402 від 04.08.2022 у справі № 911/1213/25.
Згідно з п. 2 завдання № 1, клієнт доручає адвокату представляти інтереси клієнта в Господарському суді Київської області у справі № 911/1213/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до клієнта про стягнення штрафних санкцій а сумі 5 689 246, 99 грн, що включають в себе 4 108 900, 60 грн пені та 1 580 346, 39 грн штрафу, нарахованих позивачем у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем робіт за договором № 4600006402 від 04.08.2022, – з наданням клієнтом адвокату всіх повноважень передбачених договором № 1а про надання правової допомоги від 10.01.2025 та ГПК України та іншими нормами чинного законодавства України. без обмежень.
У пункті 3 завдання № 1 сторонами узгоджено, що оплата (винагорода) за виконання доручення за цим завданням складає 40 000, 00 грн.
Згідно з п. 4 завдання № 1, оплати за даним завданням здійснюється наступним чином:
4.1. 20000 грн сплачується протягом місяця з моменту затвердження даного завдання.
4.2. 20000 грн сплачується за даним завданням протягом 30 календарних днів з моменту надання адвокатом клієнту підтвердження виконання послуг за даним завданням. Підтвердженням належного виконання послуг за цим завданням є ухвалення відповідного рішення Господарським судом Київської області у справі № 911/1213/25, в т.ч., але не виключно, про затвердження мирової угоди та/або відмови позивача від позову та/або подання заяви про залишення позову без розгляду та/або подання заяви позивачем про відмову від позову та/або ухвалення рішення про задоволення позовних вимог позивача повністю або частково та/або ухвалення рішення про відмову в задоволені позову повністю або частково.
Відповідно до п. 5 завдання № 1, акт прийому-передачі послуг за цим завданням підписується сторонами протягом тридцяти календарних днів з моменту надання адвокатом клієнту підтвердження виконання послуг за даним завданням.
Дане завдання є невід`ємною частиною договору № 1 про надання правової допомоги від 10.05.2025 (п. 7 завдання № 1).
Вказане вище завдання підписано клієнтом та адвокатом та скріплено відтиском печатки клієнта.
07.05.2025 клієнт, на виконання умов завдання, оплати за надання правової допомоги 20 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1386 від 07.05.2025 на суму 20 000, 00 грн із призначенням платежу: «за надання правової допомоги згідно договору № 1а про надання правової допомоги від 10.01.2025 згідно рахунку № 4 від 07.05.25 р., без ПДВ».
03.06.2025 Господарським судом Київської області ухвалено рішення у справі № 911/1213/25 про відмову у задоволенні позовних вимог.
У подальшому, між клієнтом та адвокатом підписано акт прийому-передачі № 3 від 09.06.2025 до договору № 1а від 10.01.2025 (з урахуванням додатку від 25.05.2026 до акта № 3, яким сторони погодили вважати вірною датою вказаного акта – 09 червня 2025 року), за змістом п. 1 якого завдання № 1 від 14.04.2025 до договору № 1а виконано повністю та задовільно.
У пункті 2 акта прийому-передачі № 3 сторонами викладено стислий опис роботи: адвокат вивчив матеріали справи; приймав участь в чотирьох судових засіданнях в режимі відеоконференції, підготував і подав до Господарського суду Київської області у справі № 911/1213/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи позовною заявою України» до клієнта про стягнення штрафних санкцій в сумі 5 689 246, 99 грн, що включають в себе 4 108 900, 60 грн пені та 1 580 346, 39 грн штрафу, нарахованих позивачем у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем робіт за договором № 4600006402 від 04.08.2022 наступні документи: - заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді від 18.04.2025; - заява про застосування строків позовної давності від 18.04.2025; - відзив на позовну заяву від 19.04.2025; - заява про участь в підготовчому судовому засіданні в режими відеоконференції від 19.04.2025; - заперечення на відповідь на відзив від 12.05.2025; - додаткові пояснення - дебати від 02.06.2025, та 03.06.2025 Господарський суд Київської області ухвалив рішення у справі 911/1213/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи позовною заявою України до клієнта про стягнення штрафних санкцій в сумі 5 689 246, 99 грн, що включають в себе 4 108 900, 60 грн пені та 1 580 346, 39 грн штрафу, нарахованих позивачем у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем робіт за договором № 4600006402 від 04.08.2022, яким було відмовлено в задоволені позовних вимог.
Згідно з п. 3 акта прийому-передачі № 3, загальна сума, що підлягала сплаті клієнтом адвокату складає 40 000, 00 грн.
09.06.2025 адвокат виставив клієнту рахунок № 5 від 09.06.2025 на суму 20 000, 00 грн на оплату надання правової допомоги згідно договору № 1а про надання правової допомоги від 10.01.2025 та завдання № 1 від 14.04.2025, який був оплачений клієнтом 09.06.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 1426 від 09.06.2025 на суму 20 000, 00 грн із призначенням платежу: «за надання правової допомоги згідно договору № 1а про надання правової допомоги від 10.01.2025 згідно рахунку № 5 від 09.06.25 р., без ПДВ».
Отже, відповідно до поданих відповідачем доказів, адвокат Дика Л.О. в межах розгляду справи № 911/1213/25 надала ТОВ «МІ100К» професійну правничу допомогу на загальну суму 40 000, 00 грн.
Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивач подав до суду заперечення проти заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, в яких просив суд відмовити ТОВ «МІ100К» у стягненні з ТОВ «Оператор ГТС України» витрат на правничу допомогу у справі № 911/1213/25 з огляду на наступне: - відповідачем та його представником не надано доказів понесення витрат, оскільки не надано договір про надання правничої (правової) допомоги, рахунки на оплату послуг, детального опису робіт та витраченого часу на їх виконання та опису вартості кожної послуги; - спір виник через неправильні дії відповідача, що проявилось у невиконанні відповідачем робіт за договором, що і було безпосередньо підтверджено судом, а тому відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України усі судові витрати покладаються на відповідача; - поданий представником відповідача акт здачі-приймання від 09.04.2025 № 3 містить неправдиві відомості: акт датований 09 квітня 2025 року, у той час як у ньому вказано опис виконаних робіт за 18.04.2025, 19.04.2025, 12.05.2025, 02.06.2025; стороною акта та надавачем послуг вказано фізичну особу-підприємця, а не адвоката; - даний спір не є складним, є простим та шаблонним зі значною поширеною судовою практикою; - до складу наданих послуг включено організаційні та технічні дії, що не є юридичною допомогою, а саме: заява про ознайомлення із документами в електронному вигляді від 18.04.2025; заява про застосування строків позовної давності від 18.04.2025; заява про участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції від 19.04.2025; додаткові пояснення – дебати від 02.06.2025.
Дослідивши заперечення позивача проти заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, а також подані відповідачем докази, якими останній обґрунтовує понесені витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
В питанні надання доказів судом приймається до уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20 від 20.07.2021, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
За змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України, однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону № 5076-VI).
Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.
Частинами 1, 2 ст. 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Аналогічна правова позиція викладена в пунктах 122-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21.
Системний аналіз наведених положень законодавства дозволяє зробити такі висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім того, на такий договір поширюється дія загальних норм та принципів договірного права, включаючи, але не обмежуючись, визначені главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.
Судом було встановлено вище та узгоджено сторонами у пункті 3 завдання № 1 до договору № 1а від 10.01.2025, що оплата (винагорода) за виконання доручення за цим завданням складає 40 000, 00 грн.
Згідно з п. 4 завдання № 1, оплати за даним завданням здійснюється наступним чином:
4.1. 20000 грн сплачується протягом місяця з моменту затвердження даного завдання.
4.2. 20000 грн сплачується за даним завданням протягом 30 календарних днів з моменту надання адвокатом клієнту підтвердження виконання послуг за даним завданням. Підтвердженням належного виконання послуг за цим завданням є ухвалення відповідного рішення Господарським судом Київської області у справі № 911/1213/25, в т.ч., але не виключно, про затвердження мирової угоди та/або відмови позивача від позову та/або подання заяви про залишення позову без розгляду та/або подання заяви позивачем про відмову від позову та/або ухвалення рішення про задоволення позовних вимог позивача повністю або частково та/або ухвалення рішення про відмову в задоволені позову повністю або частково.
Крім того, згідно з п. 3 акта прийому-передачі № 3, загальна сума, що підлягала сплаті клієнтом адвокату складає 40 000, 00 грн.
Отже, сторони у завданні № 1 до договору № 1а від 10.01.2025 узгодили фіксований розмір гонорару адвоката за надання професійної правничої допомоги під час захисту та представництва інтересів відповідача в Господарському суді Київської області у справі № 911/1213/25 за позовом ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» до ТОВ «МІ100К» про стягнення штрафних санкцій за договором № 4600006402 від 04.08.2022, який не залежить від обсягу та кількості витраченого адвокатом часу на виконання таких робіт.
Велика Палата Верховного Суду в пунктах 139-147 своєї постанови від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21 також зазначила, що ч. 3 ст. 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що ч. 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення – визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Таким чином, з огляду на погодження сторонами фіксованого розміру гонорару адвоката, ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» може доводити неспівмірність заявлених відповідачем витрат посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Суд вважає, що відповідачем виконано вимоги процесуального законодавства та з метою розподілу судових витрат подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (що безпосередньо зазначений в у п. 2 акта здачі-приймання № 3), який є достатнім для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Крім того, суд дослідив та відхиляє твердження позивача стосовно ненадання відповідачем та його представником доказів понесення витрат (не надано договір про надання правничої (правової) допомоги, рахунки на оплату послуг, детального опису робіт та витраченого часу на їх виконання та опису вартості кожної послуги), оскільки відповідачем, на підтвердження понесення ним в межах розгляду справи № 911/1213/25 в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000, 00 грн, надано належні та допустимі у розумінні ст. 76, 77 ГПК України докази, які дають суду змогу встановити обсяг та вартість послуг наданих адвокатом послуг, узгоджений сторонами порядок їх оплати та докази на підтвердження їх сплати відповідачем.
Більше того, суд звертає увагу позивача, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи № 922/445/19, у постановах Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
Твердження позивача стосовно того, що спір виник через неправильні дії відповідача, що проявилось у невиконанні відповідачем робіт за договором, що і було безпосередньо підтверджено судом, а тому відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України усі судові витрати покладаються на відповідача, суд відхиляє як такі, що ґрунтуються на власних припущеннях позивача та не відповідають фактичним обставинам, оскільки ані в рішенні суду першої інстанції, ані судами апеляційної та касаційної інстанцій не було встановлено обставини того, що спір виник через неправильні дії ТОВ «МІ100К».
Більше того, за наслідками розгляду справи № 911/1213/25 усіма інстанціями судовий збір залишався за позивачем у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог та у подальшому відмовою у задоволенні апеляційної та касаційної скарг, що додатково свідчить про безпідставність тверджень позивача в цій частині.
Суд також відхиляє посилання позивача на обставину того, що поданий представником відповідача акт здачі-приймання № 3 від 09.04.2025 містить неправдиві відомості, оскільки датований « 09 квітня 2025 року», у той час як у ньому вказано опис виконаних робіт за 18.04.2025, 19.04.2025, 12.05.2025, 02.06.2025 з огляду на те, що відповідач подав до суду додаток від 25.05.2026 до акта № 3, яким виправлено невірно зазначену дату акта « 09 квітня 2025 року» на вірну – « 09 червня 2025 року».
Як вже було зазначено вище, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України.
Разом з тим, у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 ст. 129 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
У вирішенні спірного питання чи є розмір витрат відповідача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд враховує також конкретні обставини справи, зокрема: суб`єктний склад, характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, кількість документів, на дослідження яких представник відповідача витратив час.
Суд погоджується із твердженням позивача, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, до якого наявна стала практика Верховного Суду у подібних правовідносинах, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, справа за своєю суттю не відноситься до категорії складних та не викликає значного публічного інтересу, обсяг наданих адвокатом послуг не є значним.
Також, суд зазначає, що дана справа є незначною за об`ємом та складністю, а відтак, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких представник відповідача витратив значний час.
Крім того, в акті прийому-передачі № 3 сторонами викладено стислий опис роботи: адвокат вивчив матеріали справи; приймав участь в чотирьох судових засіданнях в режимі відеоконференції, підготував і подав до Господарського суду Київської області у справі № 911/1213/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи позовною заявою України» до клієнта про стягнення штрафних санкцій в сумі 5 689 246, 99 грн, що включають в себе 4 108 900, 60 грн пені та 1 580 346, 39 грн штрафу, нарахованих позивачем у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем робіт за договором № 4600006402 від 04.08.2022 наступні документи: - заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді від 18.04.2025; - заява про застосування строків позовної давності від 18.04.2025; - відзив на позовну заяву від 19.04.2025; - заява про участь в підготовчому судовому засіданні в режими відеоконференції від 19.04.2025; - заперечення на відповідь на відзив від 12.05.2025; - додаткові пояснення - дебати від 02.06.2025.
На думку суду, витрати відповідача, понесені за наслідками надання адвокатом такого виду правової допомоги як подання до суду окремої заяви про застосування строків позовної давності від 18.04.2025 не відповідають критерію розумності відповідних витрат, а також їх дійсної необхідності та неминучості в межах розгляду справи № 911/1213/25, оскільки відповідач у як у відзиві на позовну заяву, так і у запереченнях на відповідь на відзив заявив про застосування позовної давності.
Також, на думку суду, витрати відповідача, понесені за наслідками надання адвокатом такого виду правової допомоги як подання до суду додаткових пояснень – дебати від 02.06.2025, які фактично підсумовують доводи відповідача, викладені у його заявах по суті спору та усних поясненнях, що були надані під час розгляду справи, не відповідають критерію розумності відповідних витрат, а також їх дійсної необхідності та неминучості в межах розгляду справи № 911/1213/25.
Крім того, суд частково погоджується із твердженням позивача, що до складу наданих послуг включено організаційні та технічні дії, що не є юридичною допомогою, зокрема подання заяви про ознайомлення із документами в електронному вигляді від 18.04.2025 та заяви про участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції від 19.04.2025.
Отже, суд доходить висновку, що очевидних підстав стверджувати, що необхідна підготовка до розгляду цієї справи у в Господарському суді Київської області вимагала значного обсягу юридичної роботи та потребувала значних витрат часу представником відповідача немає.
З урахуванням наведеного, суд не погоджується з тим, що витрати на оплату правничої допомоги, понесені відповідачем, в даному випадку мають повністю покладатись на позивача, оскільки розмір таких витрат не є співмірним із складністю справи, розумним, дійсно необхідним, неминучим та пропорційним предмету спору.
Враховуючи викладене вище у сукупності, виходячи з приписів чинного господарського процесуального законодавства стосовно необхідності розподілу судових витрат пропорційно задоволених вимог, виходячи з критерію розумності відповідних витрат, а також їх реальності, дійсної необхідності та неминучості саме у відповідній справі, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт у межах розгляду справи № 911/1213/25, господарський суд вважає, що розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які відповідач поніс за наслідками розгляду справи № 911/1213/25 в Господарському суді Київської області, у даному випадку підлягає до стягнення з позивача в сумі 20 000, 00 грн.
Керуючись приписами ст. 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд 
В И Р І Ш И В:
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МІ100К» вх. № суду 5262/25 від 10.06.2025 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (місцезнаходження: пр. Гузара Любомира, буд.44, м. Київ, 03065; код ЄДРПОУ 42795490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МІ100К» (місцезнаходження: «Галявинка» садове товариство, буд. 116, с. Романків, Обухівський р-н, Київська обл., 08710; код ЄДРПОУ 44338573) 20 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. В іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити. 
4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано 15.09.2026.

Суддя Л.В. Сокуренко