ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2026 року | Справа №640/20646/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Іванківська ПМК-№7» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення,-
УСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Іванківська ПМК-№7» з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), в якому позивач просить:
визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27.04.2021 № 240482, винесену в.о. заступника начальника Північного міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті Бобком І.А. стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Іванківська ПМК-№7» (ідентифікаційний код юридичної особи 41038569, місцезнаходження: 07200, Київська обл., Іванківський р-н, смт Іванків, вул. Щорса, буд. 32).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником транспортного засобу марки HOWO, номерний знак НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ), а одним з основних видів його господарської діяльності є надання в оренду вантажних автомобілів (КВЕД 77.12). На підставі договору оренди (найму) від 07.12.2020 № 07/12/20 та акта приймання-передачі від 07.12.2020 вказаний транспортний засіб разом зі свідоцтвом про реєстрацію передано у користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване управління № 630» (ЄДРПОУ 05427269), одним з основних видів діяльності якого є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41). На час проведення перевірки 31.03.2021 та на час винесення оскаржуваної постанови транспортний засіб не перебував у володінні та користуванні позивача, господарської діяльності з перевезення вантажів цим транспортним засобом позивач не здійснював, автомобільним перевізником у розумінні статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» не був, а тому не може бути суб`єктом відповідальності, передбаченої абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, юридична відповідальність за якою в силу статті 61 Конституції України має індивідуальний характер.
Позивач також зазначив, що в акті проведення перевірки від 31.03.2021 № 264602 вказано лише власника транспортного засобу та не визначено суб`єкта порушення - автомобільного перевізника; перевізником у спірних правовідносинах було ТОВ «СУ № 630», що підтверджується листом останнього від 05.07.2021, наданим на адвокатський запит, товарно-транспортною накладною, виписаною ТОВ «СУ № 630», та поясненнями водія ОСОБА_1 , який під час перевірки повідомляв посадових осіб контролюючого органу про перебування транспортного засобу в оренді та пред`являв відповідні документи. Крім того, позивач посилався на те, що постанова винесена неуповноваженою особою та з порушенням процедури розгляду справи про порушення, визначеної пунктами 26, 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, оскільки справу розглянуто без участі уповноваженої особи позивача та без належного повідомлення про час і місце її розгляду, чим порушено право позивача на захист.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що 31.03.2021 посадовими особами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки під час рейдової перевірки було зупинено та піддано габаритно-ваговому контролю транспортний засіб марки HOWO, номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу; за результатами зважування встановлено навантаження на здвоєну вісь 31,160 т при нормативно допустимому 16 т, тобто перевищення вагових параметрів на 94,75 відсотка, про що складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 31.03.2021 № 264602, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 31.03.2021 № 045408, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 31.03.2021 та розрахунок плати за проїзд; зважування проводилося на обладнанні, яке пройшло повірку, що підтверджується свідоцтвом про повірку.
Відповідач також зазначив, що водій від підпису та надання пояснень відмовився, документів, які підтверджували б законність перебування транспортного засобу у володінні та користуванні інших осіб (договору найму транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона), під час перевірки не надав; позивач не надав доказів виконання договору оренди, а одним із видів його діяльності за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41), тому належним автомобільним перевізником є саме позивач. Про час і місце розгляду справи про порушення позивача повідомлено листом, який отримано 12.04.2021, а постанову винесено уповноваженою посадовою особою територіального органу Укртрансбезпеки в межах наданих повноважень на підставі абзацу шістнадцятого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у зв`язку з чим вона є правомірною та скасуванню не підлягає.
Позивач подав відповідь на відзив, у якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що відповідачем не надано доказів наявності у посадової особи, яка винесла оскаржувану постанову, повноважень на розгляд справи та винесення постанови; договір оренди в силу статті 204 Цивільного кодексу України є правомірним правочином і недійсним не визнавався; норми щодо тимчасового реєстраційного талона не регулюють відносини оренди транспортного засобу між двома юридичними особами; надана самим відповідачем накладна від 31.03.2021 № 7 виписана ТОВ «СУ № 630», що підтверджує використання транспортного засобу саме цією юридичною особою; повідомлення про розгляд справи про порушення позивач не отримував, у зв`язку з чим був позбавлений права бути присутнім під час розгляду справи.
У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва відповідно до Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» матеріали справи передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня одержання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач подав додаткові пояснення у справі, в яких підтримав раніше викладену позицію щодо правомірності оскаржуваної постанови та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Іванківська ПМК-№7» (ідентифікаційний код юридичної особи 41038569) зареєстроване як юридична особа, відомості про яку внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; одним з основних видів господарської діяльності товариства є надання в оренду вантажних автомобілів (КВЕД 77.12). Позивач є власником транспортного засобу марки HOWO, номерний знак НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ).
07.12.2020 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване управління № 630» (ЄДРПОУ 05427269), одним з основних видів діяльності якого є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41), укладено договір оренди (найму) № 07/12/20, на виконання якого за актом приймання-передачі від 07.12.2020 транспортний засіб марки HOWO, номерний знак НОМЕР_1 , разом зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу передано у користування ТОВ «СУ № 630».
31.03.2021 посадовими особами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у пункті габаритно-вагового контролю у м. Києві по просп. Академіка Глушкова, 42 проведено рейдову перевірку та здійснено габаритно-ваговий контроль вказаного транспортного засобу, яким керував водій ОСОБА_1 . За результатами зважування зафіксовано навантаження на здвоєну вісь 31,160 т при нормативно допустимому 16 т. За наслідками контрольного заходу складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 31.03.2021 № 264602, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 31.03.2021 № 045408, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 31.03.2021 та розрахунок плати за проїзд від 31.03.2021. В акті проведення перевірки від 31.03.2021 № 264602 зазначено, що транспортний засіб належить ТОВ «Іванківська ПМК-№7», та вказано на перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків під час здійснення вантажних перевезень.
27.04.2021 в.о. заступника начальника Північного міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт винесено постанову № 240482 про застосування до ТОВ «Іванківська ПМК-№7» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000 грн на підставі абзацу шістнадцятого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті, надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини у сфері автомобільного транспорту регулюються Законом України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III).
Статтею 1 Закону № 2344-III визначено, що автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Статтею 60 Закону № 2344-III установлено відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді адміністративно-господарських штрафів, які застосовуються до автомобільних перевізників. Частиною першою цієї статті (в редакції Закону України від 11.09.2019 № 54-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю») передбачено, зокрема, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків при перевезенні вантажу без відповідного дозволу тягне накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац шістнадцятий частини першої статті 60 Закону № 2344-III).
Згідно з частиною першою статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Відповідно до частини першої статті 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суб`єктом відповідальності за порушення, передбачене абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-III, є автомобільний перевізник, тобто особа, яка на комерційній основі чи за власний кошт фактично здійснювала перевезення вантажу транспортним засобом. Сам лише факт належності транспортного засобу особі на праві власності не надає їй статусу автомобільного перевізника та не є достатньою підставою для застосування до неї адміністративно-господарського штрафу за вказане порушення.
Частиною другою статті 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Частинами першою та другою статті 306 Господарського кодексу України визначено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами; суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Відповідно до частини другої статті 307 цього Кодексу договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.
За частиною першою статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; нотаріальному посвідченню підлягає договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи (частина друга цієї статті). Статтею 800 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.
Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Судом встановлено, що на момент проведення 31.03.2021 габаритно-вагового контролю транспортний засіб марки HOWO, номерний знак НОМЕР_1 , на підставі договору оренди (найму) від 07.12.2020 № 07/12/20 та акта приймання-передачі від 07.12.2020 перебував у користуванні ТОВ «СУ № 630». Вказаний договір укладено у письмовій формі між двома юридичними особами, які здійснюють господарську діяльність, недійсним у встановленому законом порядку він не визнаний, а тому в силу статті 204 Цивільного кодексу України є правомірним.
Здійснення перевезення вантажу 31.03.2021 саме ТОВ «СУ № 630» підтверджується товарно-транспортною накладною, виписаною ТОВ «СУ № 630», накладною від 31.03.2021 № 7, виписаною ТОВ «СУ № 630», копія якої надана до матеріалів справи самим відповідачем, листом ТОВ «СУ № 630» від 05.07.2021, наданим на адвокатський запит представника позивача, в якому підтверджено, що 31.03.2021 перевізником було саме ТОВ «СУ № 630», а також письмовими поясненнями водія ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна. Згідно з розділом 1 цих Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Натомість в акті проведення перевірки від 31.03.2021 № 264602 зазначено лише про належність транспортного засобу ТОВ «Іванківська ПМК-№7» як власнику; суб`єкта правопорушення - автомобільного перевізника, тобто особу, яка на комерційній основі чи за власний кошт здійснювала перевезення вантажу спірним транспортним засобом, ані в акті, ані в оскаржуваній постанові не визначено. Матеріали справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не містять перевізного документа (товарно-транспортної накладної чи іншого документа на вантаж), складеного позивачем або на його ім`я, як і будь-яких інших доказів того, що господарську діяльність з перевезення вантажу вказаним транспортним засобом 31.03.2021 здійснював саме позивач.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, а тому не є суб`єктом відповідальності, передбаченої абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-III. Застосування до власника транспортного засобу адміністративно-господарського штрафу лише на підставі відомостей про реєстрацію за ним транспортного засобу, без встановлення особи, яка фактично здійснювала перевезення вантажу, суперечить принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності, закріпленому статтею 61 Конституції України.
Аналогічний підхід до визначення суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовано Верховним Судом у постанові від 09.08.2019 у справі № 806/1450/16.
Суд також враховує, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Покладення на особу обов`язку зі сплати штрафу за порушення, вчинене іншою особою, становить непропорційне втручання у право на мирне володіння майном. У рішенні у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04, пункти 70-71) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, зокрема без з`ясування особи, яка фактично здійснювала перевезення вантажу спірним транспортним засобом, а тому не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень правомірності оскаржуваної постанови не довів, натомість позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27.04.2021 № 240482 є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Відтак сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2270,00 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Іванківська ПМК-№7» з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), в якому позивач просить:
визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27.04.2021 № 240482, винесену в.о. заступника начальника Північного міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті Бобком І.А. стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Іванківська ПМК-№7» (ідентифікаційний код юридичної особи 41038569, місцезнаходження: 07200, Київська обл., Іванківський р-н, смт Іванків, вул. Щорса, буд. 32).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником транспортного засобу марки HOWO, номерний знак НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ), а одним з основних видів його господарської діяльності є надання в оренду вантажних автомобілів (КВЕД 77.12). На підставі договору оренди (найму) від 07.12.2020 № 07/12/20 та акта приймання-передачі від 07.12.2020 вказаний транспортний засіб разом зі свідоцтвом про реєстрацію передано у користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване управління № 630» (ЄДРПОУ 05427269), одним з основних видів діяльності якого є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41). На час проведення перевірки 31.03.2021 та на час винесення оскаржуваної постанови транспортний засіб не перебував у володінні та користуванні позивача, господарської діяльності з перевезення вантажів цим транспортним засобом позивач не здійснював, автомобільним перевізником у розумінні статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» не був, а тому не може бути суб`єктом відповідальності, передбаченої абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, юридична відповідальність за якою в силу статті 61 Конституції України має індивідуальний характер.
Позивач також зазначив, що в акті проведення перевірки від 31.03.2021 № 264602 вказано лише власника транспортного засобу та не визначено суб`єкта порушення - автомобільного перевізника; перевізником у спірних правовідносинах було ТОВ «СУ № 630», що підтверджується листом останнього від 05.07.2021, наданим на адвокатський запит, товарно-транспортною накладною, виписаною ТОВ «СУ № 630», та поясненнями водія ОСОБА_1 , який під час перевірки повідомляв посадових осіб контролюючого органу про перебування транспортного засобу в оренді та пред`являв відповідні документи. Крім того, позивач посилався на те, що постанова винесена неуповноваженою особою та з порушенням процедури розгляду справи про порушення, визначеної пунктами 26, 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, оскільки справу розглянуто без участі уповноваженої особи позивача та без належного повідомлення про час і місце її розгляду, чим порушено право позивача на захист.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що 31.03.2021 посадовими особами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки під час рейдової перевірки було зупинено та піддано габаритно-ваговому контролю транспортний засіб марки HOWO, номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу; за результатами зважування встановлено навантаження на здвоєну вісь 31,160 т при нормативно допустимому 16 т, тобто перевищення вагових параметрів на 94,75 відсотка, про що складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 31.03.2021 № 264602, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 31.03.2021 № 045408, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 31.03.2021 та розрахунок плати за проїзд; зважування проводилося на обладнанні, яке пройшло повірку, що підтверджується свідоцтвом про повірку.
Відповідач також зазначив, що водій від підпису та надання пояснень відмовився, документів, які підтверджували б законність перебування транспортного засобу у володінні та користуванні інших осіб (договору найму транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона), під час перевірки не надав; позивач не надав доказів виконання договору оренди, а одним із видів його діяльності за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41), тому належним автомобільним перевізником є саме позивач. Про час і місце розгляду справи про порушення позивача повідомлено листом, який отримано 12.04.2021, а постанову винесено уповноваженою посадовою особою територіального органу Укртрансбезпеки в межах наданих повноважень на підставі абзацу шістнадцятого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у зв`язку з чим вона є правомірною та скасуванню не підлягає.
Позивач подав відповідь на відзив, у якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що відповідачем не надано доказів наявності у посадової особи, яка винесла оскаржувану постанову, повноважень на розгляд справи та винесення постанови; договір оренди в силу статті 204 Цивільного кодексу України є правомірним правочином і недійсним не визнавався; норми щодо тимчасового реєстраційного талона не регулюють відносини оренди транспортного засобу між двома юридичними особами; надана самим відповідачем накладна від 31.03.2021 № 7 виписана ТОВ «СУ № 630», що підтверджує використання транспортного засобу саме цією юридичною особою; повідомлення про розгляд справи про порушення позивач не отримував, у зв`язку з чим був позбавлений права бути присутнім під час розгляду справи.
У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва відповідно до Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» матеріали справи передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня одержання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач подав додаткові пояснення у справі, в яких підтримав раніше викладену позицію щодо правомірності оскаржуваної постанови та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Іванківська ПМК-№7» (ідентифікаційний код юридичної особи 41038569) зареєстроване як юридична особа, відомості про яку внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; одним з основних видів господарської діяльності товариства є надання в оренду вантажних автомобілів (КВЕД 77.12). Позивач є власником транспортного засобу марки HOWO, номерний знак НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ).
07.12.2020 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване управління № 630» (ЄДРПОУ 05427269), одним з основних видів діяльності якого є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41), укладено договір оренди (найму) № 07/12/20, на виконання якого за актом приймання-передачі від 07.12.2020 транспортний засіб марки HOWO, номерний знак НОМЕР_1 , разом зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу передано у користування ТОВ «СУ № 630».
31.03.2021 посадовими особами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у пункті габаритно-вагового контролю у м. Києві по просп. Академіка Глушкова, 42 проведено рейдову перевірку та здійснено габаритно-ваговий контроль вказаного транспортного засобу, яким керував водій ОСОБА_1 . За результатами зважування зафіксовано навантаження на здвоєну вісь 31,160 т при нормативно допустимому 16 т. За наслідками контрольного заходу складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 31.03.2021 № 264602, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 31.03.2021 № 045408, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 31.03.2021 та розрахунок плати за проїзд від 31.03.2021. В акті проведення перевірки від 31.03.2021 № 264602 зазначено, що транспортний засіб належить ТОВ «Іванківська ПМК-№7», та вказано на перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків під час здійснення вантажних перевезень.
27.04.2021 в.о. заступника начальника Північного міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт винесено постанову № 240482 про застосування до ТОВ «Іванківська ПМК-№7» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000 грн на підставі абзацу шістнадцятого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті, надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини у сфері автомобільного транспорту регулюються Законом України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III).
Статтею 1 Закону № 2344-III визначено, що автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Статтею 60 Закону № 2344-III установлено відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді адміністративно-господарських штрафів, які застосовуються до автомобільних перевізників. Частиною першою цієї статті (в редакції Закону України від 11.09.2019 № 54-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю») передбачено, зокрема, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків при перевезенні вантажу без відповідного дозволу тягне накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац шістнадцятий частини першої статті 60 Закону № 2344-III).
Згідно з частиною першою статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Відповідно до частини першої статті 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суб`єктом відповідальності за порушення, передбачене абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-III, є автомобільний перевізник, тобто особа, яка на комерційній основі чи за власний кошт фактично здійснювала перевезення вантажу транспортним засобом. Сам лише факт належності транспортного засобу особі на праві власності не надає їй статусу автомобільного перевізника та не є достатньою підставою для застосування до неї адміністративно-господарського штрафу за вказане порушення.
Частиною другою статті 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Частинами першою та другою статті 306 Господарського кодексу України визначено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами; суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Відповідно до частини другої статті 307 цього Кодексу договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.
За частиною першою статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; нотаріальному посвідченню підлягає договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи (частина друга цієї статті). Статтею 800 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.
Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Судом встановлено, що на момент проведення 31.03.2021 габаритно-вагового контролю транспортний засіб марки HOWO, номерний знак НОМЕР_1 , на підставі договору оренди (найму) від 07.12.2020 № 07/12/20 та акта приймання-передачі від 07.12.2020 перебував у користуванні ТОВ «СУ № 630». Вказаний договір укладено у письмовій формі між двома юридичними особами, які здійснюють господарську діяльність, недійсним у встановленому законом порядку він не визнаний, а тому в силу статті 204 Цивільного кодексу України є правомірним.
Здійснення перевезення вантажу 31.03.2021 саме ТОВ «СУ № 630» підтверджується товарно-транспортною накладною, виписаною ТОВ «СУ № 630», накладною від 31.03.2021 № 7, виписаною ТОВ «СУ № 630», копія якої надана до матеріалів справи самим відповідачем, листом ТОВ «СУ № 630» від 05.07.2021, наданим на адвокатський запит представника позивача, в якому підтверджено, що 31.03.2021 перевізником було саме ТОВ «СУ № 630», а також письмовими поясненнями водія ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна. Згідно з розділом 1 цих Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Натомість в акті проведення перевірки від 31.03.2021 № 264602 зазначено лише про належність транспортного засобу ТОВ «Іванківська ПМК-№7» як власнику; суб`єкта правопорушення - автомобільного перевізника, тобто особу, яка на комерційній основі чи за власний кошт здійснювала перевезення вантажу спірним транспортним засобом, ані в акті, ані в оскаржуваній постанові не визначено. Матеріали справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не містять перевізного документа (товарно-транспортної накладної чи іншого документа на вантаж), складеного позивачем або на його ім`я, як і будь-яких інших доказів того, що господарську діяльність з перевезення вантажу вказаним транспортним засобом 31.03.2021 здійснював саме позивач.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, а тому не є суб`єктом відповідальності, передбаченої абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-III. Застосування до власника транспортного засобу адміністративно-господарського штрафу лише на підставі відомостей про реєстрацію за ним транспортного засобу, без встановлення особи, яка фактично здійснювала перевезення вантажу, суперечить принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності, закріпленому статтею 61 Конституції України.
Аналогічний підхід до визначення суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовано Верховним Судом у постанові від 09.08.2019 у справі № 806/1450/16.
Суд також враховує, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Покладення на особу обов`язку зі сплати штрафу за порушення, вчинене іншою особою, становить непропорційне втручання у право на мирне володіння майном. У рішенні у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04, пункти 70-71) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, зокрема без з`ясування особи, яка фактично здійснювала перевезення вантажу спірним транспортним засобом, а тому не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень правомірності оскаржуваної постанови не довів, натомість позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27.04.2021 № 240482 є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно ст.139 КАС України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ТОВ «Іванківська ПМК-№7» задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27.04.2021 № 240482, винесену в.о. заступника начальника Північного міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Іванківська ПМК-№7» (ЄДРПОУ 41038569).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (ЄДРПОУ 39816845) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іванківська ПМК-№7» (ЄДРПОУ 41038569) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова