КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Кропивницький Справа № 420/32652/25
провадження № 2-іс/340/758/25 
Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Притули К.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень на місяць, за час стаціонарного лікування з 19.11.2022 по 20.11.2022, з 20.11.2022 по 27.11.2022 та з 29.11.2022 по 21.12.2022, і зобов`язання нарахувати та виплатити зазначену винагороду пропорційно дням лікування. Позов обґрунтовано тим, що лікування було зумовлене пораненням, одержаним під час захисту Батьківщини, однак належної виплати позивач не отримав.
Ухвалою від 27.10.2025 відкрито провадження у справі за позовом до Міністерства оборони України та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Міністерство оборони України у відзиві заперечило проти позову, пославшись на відсутність у нього обов`язку безпосередньо нараховувати та виплачувати позивачу грошове забезпечення, а також на пропуск строку звернення до суду. У додаткових поясненнях від 19.11.2025 представник позивача підтримав заявлені вимоги та звернув увагу на суперечливість отриманої інформації щодо правонаступництва військової частини, в якій позивач проходив службу.
У додаткових поясненнях від 07.01.2026 Міністерство оборони України повідомило, що за обліковими даними Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України станом на 01.02.2025 Військову частину НОМЕР_2 переформовано у Військову частину НОМЕР_1 , умовне найменування «Військова частина НОМЕР_2 » анульовано, а Військова частина НОМЕР_1 є її прямим правонаступником.
Ухвалою від 20.01.2026 за заявою представника позивача замінено первісного відповідача — Міністерство оборони України — на Військову частину НОМЕР_1 та розгляд справи розпочато спочатку.
Військова частина НОМЕР_1 подала відзив, у якому просила відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що додаткову винагороду за час лікування з 19.11.2022 по 27.11.2022 виплачено у лютому 2023 року. Невиплату збільшеної винагороди за період з 29.11.2022 по 21.12.2022 пояснила розбіжністю між прізвищем позивача в паспорті та прізвищем, зазначеним у перевідному епікризі № 3792. Також відповідач заперечив своє правонаступництво щодо Військової частини НОМЕР_2 та послався на передачу її службових документів до архіву.
Дослідивши письмові докази та доводи учасників справи, суд установив такі обставини.
Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 з 15.03.2022 по 01.04.2023. У період з 01.08.2022 по 31.01.2025 зазначена військова частина перебувала на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 . Ці обставини наведені відповідачем у відзиві та підтверджуються поданими ним відомостями про грошове забезпечення позивача.
За довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 03.02.2023 № 51 про обставини травми, 19.11.2022 старший солдат ОСОБА_1 під час бойового чергування в місці розташування мінометної батареї у населеному пункті АДРЕСА_1 внаслідок ворожого обстрілу отримав осколкове поранення. Обставини, викладені в довідці, свідчать про одержання поранення під час виконання завдань із захисту Батьківщини (а.с.14).
Подані медичні документи містять відомості про стаціонарне лікування з 19.11.2022 по 20.11.2022, з 20.11.2022 по 27.11.2022 та з 29.11.2022 по 21.12.2022 у зв`язку з осколковим пораненням м`яких тканин правої лопаткової ділянки, отриманим 19.11.2022, та його наслідками.
Перевідний епікриз № 3792 КНП «Одеський обласний клінічний медичний центр» Одеської обласної ради містить відомості про лікування у травматологічному відділенні з 29.11.2022 по 21.12.2022. У цьому документі прізвище пацієнта зазначено як « ОСОБА_2 », тоді як у паспорті та довідці про обставини травми — « ОСОБА_3 ». Ім`я та по батькові вказані як ОСОБА_4 .
Згідно з довідками Військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2026 № 520-1364 та № 519-1364 позивачу нараховано і виплачено додаткову винагороду з розрахунку 30 000 гривень на місяць за листопад та грудень 2022 року. Крім того, за час лікування з 19.11.2022 по 27.11.2022 нараховано 21 000 гривень доплати до збільшеного розміру винагороди. Її виплачено у лютому 2023 року разом із додатковою винагородою за січень 2023 року в сумі 30 000 гривень: загалом нараховано 51 000 гривень, утримано 765 гривень військового збору та перераховано на картковий рахунок 50 235 гривень.
За період з 29.11.2022 по 21.12.2022 доплату до розміру 100 000 гривень на місяць відповідач не нарахував і не виплатив, що прямо зазначено у відзиві. Наведені в довідці № 520-1364 інші періоди виплати збільшеної винагороди — 18.11.2022 та з 27.12.2022 по 31.12.2022 — не збігаються із цим періодом лікування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Насамперед суд перевіряє заперечення щодо дотримання строку звернення до суду. Позивач звернувся з позовом 24.09.2025 після завершення проходження військової служби. Спір стосується грошового забезпечення за час служби, яке, за твердженням позивача, мало бути виплачене йому та залишилося невиплаченим на час звільнення.
За частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, встановлено тримісячний строк із дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні відповідно до статті 116 цього Кодексу.
У постанові від 25.06.2026 у справі № 520/25416/25 Верховний Суд пов`язав початок цього строку з отриманням письмового повідомлення про розрахунок при звільненні. Подальше звернення із запитом щодо окремих складових грошового забезпечення та одержання відповіді на нього не започатковують нового строку. Для застосування такого підходу суд повинен установити факт і дату одержання відповідного повідомлення.
У постанові від 21.01.2026 у справі № 200/8730/24 Верховний Суд також застосував частину другу статті 233 КЗпП України до спору про належні при звільненні виплати. Визнання Рішенням Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 1-р/2025 неконституційним обмеження, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України, не скасовує окремого регулювання, передбаченого частиною другою цієї статті.
Матеріали цієї справи не містять доказів вручення позивачу до звернення з позовом письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, які давали б змогу встановити початок та закінчення зазначеного строку. Довідки № 519-1364 та № 520-1364 складено 28.02.2026 під час розгляду справи; вони не підтверджують вручення такого повідомлення при звільненні у 2023 році. Саме по собі одержання щомісячних виплат не є доказом одержання письмового повідомлення про остаточний розрахунок. Листування 2025 року щодо правонаступництва та місця зберігання документів також не встановлює факту вручення такого повідомлення.
Отже, довід про пропуск строку, заснований лише на віддаленості спірних періодів від дати подання позову, є недостатнім. Підстав для залишення позову без розгляду за статтею 123 КАС України за наявними доказами суд не встановив.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Стаття 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає державні гарантії грошового забезпечення військовослужбовців, до складу якого входять, зокрема, додаткові види грошового забезпечення. Його розміри встановлює Кабінет Міністрів України, а порядок виплати визначається уповноваженими керівниками відповідних державних органів.
До спірних виплат застосовується постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у редакції, чинній у листопаді–грудні 2022 року.
Пунктом 1 цієї постанови на період воєнного стану передбачено виплату військовослужбовцям додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць та її збільшення до 100 000 гривень у визначених постановою випадках. До наказів про виплату винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включаються, зокрема, військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням, контузією, травмою або каліцтвом, пов`язаними із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення між такими закладами, або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії.
Таким чином, підставами для спірної виплати є стаціонарне лікування та його зв`язок із пораненням, одержаним під час захисту Батьківщини. Вимога щодо тяжкості поранення стосується відпустки для лікування після поранення. Для оплати днів стаціонарного лікування сама по собі кваліфікація поранення як легкого не виключає права на винагороду.
Посилання відповідача на 03.02.2023 — дату видачі довідки про обставини травми — як на момент виникнення спірних правовідносин є помилковим. Право на виплату пов`язується з обставинами та періодом лікування, а не з датою подальшого документального оформлення травми. Тому запроваджений наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 розділ XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення, затвердженого наказом від 07.06.2018 № 260, не може визначати умови виплат за листопад–грудень 2022 року.
У постанові від 19.03.2026 у справі № 600/367/24 Верховний Суд роз`яснив, що стаціонарне лікування за медичними показаннями у зв`язку з раніше одержаним пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є підставою для збільшеної винагороди. Відсутність безперервного перебування у стаціонарі від моменту поранення сама по собі не позбавляє цього права. Визначальним є причинний зв`язок лікування з відповідним пораненням.
Щодо належного відповідача суд зазначає, що обов`язок Військової частини НОМЕР_1 у спірних правовідносинах підтверджується не лише інформацією Міністерства оборони України про переформування Військової частини НОМЕР_2 та її правонаступництво. Відповідач визнав, що у спірний період здійснював фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_2 , володіє відомостями про нарахування грошового забезпечення позивачу та здійснював відповідні виплати.
За пунктом 8 розділу I Порядку, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні на підставі наказів командира. Отже, саме Військова частина НОМЕР_1 здійснювала фінансові операції, неналежне виконання яких оскаржується у цій справі.
Загальне заперечення правонаступництва не спростовує наданої Міністерством оборони України інформації та встановлених обставин фінансового забезпечення. Передача документів до архіву також не припиняє обов`язку провести належний розрахунок. За таких обставин Військова частина НОМЕР_1 є належним відповідачем за заявленими вимогами.
Стосовно періодів з 19.11.2022 по 20.11.2022 та з 20.11.2022 по 27.11.2022 суд ураховує, що разом вони становлять дев`ять календарних днів, оскільки 20.11.2022 належить до обох зазначених у позові періодів та не підлягає повторній оплаті.
За ці дні позивачу виплачено винагороду з розрахунку 30 000 гривень на місяць і доплату 21 000 гривень. Остання відповідає різниці між 100 000 та 30 000 гривень пропорційно дев`яти дням листопада: (100 000 ? 30 000)*30*9 = 21 000 гривень. Отже, за вказані дні винагороду доведено до встановленого постановою № 168 розміру.
Наведені дані узгоджуються між собою в довідках № 519-1364 та № 520-1364. Виплата цієї доплати разом із винагородою за січень 2023 року не змінює періоду, за який її нараховано. Оскільки доплату проведено у лютому 2023 року, тобто до звернення до суду, підстав для повторного нарахування та виплати або визнання бездіяльності щодо її ненарахування та невиплати немає. Питання відповідальності за несвоєчасну виплату не є предметом цього позову. У цій частині позов задоволенню не підлягає.
Стосовно періоду з 29.11.2022 по 21.12.2022 суд оцінює заперечення відповідача щодо написання прізвища в перевідному епікризі № 3792.
За статтями 72– 76 та 90 КАС України належність, допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв`язок доказів оцінюються в сукупності. Жоден доказ не має наперед установленої сили. Тому розбіжність в одній літері прізвища підлягає оцінці разом з іншими відомостями, за якими можна співвіднести медичний документ із конкретною особою та її лікуванням.
У спірному епікризі зазначено ті самі ім`я та по батькові, що й у документах позивача. Відомості про дату поранення, його характер і локалізацію узгоджуються з довідкою про обставини травми та документами про попередні етапи лікування. Час госпіталізації узгоджується з послідовністю лікування після поранення 19.11.2022. Відповідач не навів інших розбіжностей або доказів, які свідчили б про перебування на лікуванні іншої особи; його заперечення ґрунтується саме на написанні прізвища через літеру «е» замість «є».
За сукупністю зазначених відомостей суд оцінює таку розбіжність як неточність у написанні прізвища, яка не спростовує належності епікризу позивачу та підтвердженого ним періоду стаціонарного лікування. Висновок відповідача про лікування іншої особи лише з огляду на цю розбіжність не є обґрунтованим.
Обставини одержання позивачем бойового поранення 19.11.2022 відповідач визнав і врахував, здійснивши збільшену виплату за попередній період лікування. Предметом розбіжностей є належність документа про наступний етап стаціонарного лікування. Суд не встановлює іншого медичного діагнозу чи нового причинного зв`язку, а оцінює докази лікування того самого поранення, обставини отримання якого підтверджені довідкою № 51.
Відсутність у позовних вимогах 28.11.2022 не перешкоджає оплаті документально підтверджених днів лікування з 29.11.2022 по 21.12.2022. Питання виплати за 28.11.2022 суд не вирішує, оскільки такої вимоги не заявлено.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України обов`язок довести правомірність оскаржуваної бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач не довів правомірності ненарахування збільшеної винагороди за встановлений період лікування. Неоформлення наказу про виплату через зазначену розбіжність у прізвищі не усуває передбаченого постановою № 168 права позивача. За встановлених умов нарахування та виплата не залежать від розсуду відповідача.
З огляду на статтю 245 КАС України належним способом захисту є визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання нарахувати й виплатити додаткову винагороду в розмірі, збільшеному до 100 000 гривень на місяць, пропорційно дням стаціонарного лікування з 29.11.2022 по 21.12.2022 включно, з урахуванням винагороди, вже виплаченої за ці самі дні.
Цей період становить 23 календарні дні: два дні листопада та 21 день грудня 2022 року. Врахуванню підлягає вже виплачена за відповідні дні додаткова винагорода, передбачена постановою № 168. Виплати за інші дні листопада та грудня не погашають зобов`язання за спірний період. Конкретний розрахунок належної до доплати суми має здійснити відповідач із застосуванням кількості календарних днів у кожному відповідному місяці.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню.
Позивач звільнений від сплати судового збору за вимоги про виплату грошового забезпечення відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Документально підтверджених судових витрат, які підлягали б розподілу за статтею 139 КАС України, судом не встановлено.
Керуючись статтями 2, 9, 72– 77, 90, 139, 241– 246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 (ста тисяч) гривень на місяць, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 29 листопада 2022 року по 21 грудня 2022 року включно.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, у розмірі, збільшеному до 100 000 (ста тисяч) гривень на місяць, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 29 листопада 2022 року по 21 грудня 2022 року включно, з урахуванням сум додаткової винагороди за постановою № 168, уже виплачених за ці самі дні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА