ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 липня 2026 року
м. Київ

справа № 753/10781/23
провадження № 61-12779св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивачка (відповідачка за зустрічним позовом)-  ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Власюк Катерини Петрівни, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2024 року 
у складі судді Котвицького В. Л. та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 рокуу складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Євграфової Є. П., Саліхова В. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог первісного позову
1. У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
2. На обґрунтування позову зазначала, що 18 червня 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який у подальшому було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року у справі 
№ 759/15119/20.
3. Під час перебування у шлюбі у позивачки та відповідача народилося двоє спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
4. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , автомобіль марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль марки «Infiniti», д.н.з. НОМЕР_2 .
5. Зауважувала, що оскільки вищевказане майно було придбане під час перебування у шлюбі, воно є спільною сумісною власністю подружжя.
6. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір між сторонами неможливо, позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд:
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 наступне майно:
квартиру, загальною площею 107,4 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , державну реєстрацію права власності на яку здійснено 21 лютого 2014 року на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_3 , виданого 17 березня 2014 року, видавник - Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, реєстраційний номер нерухомого майна: 314743980000;
квартиру, загальною площею 62,6 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , придбану на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 12 грудня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 
Тверською І. В., зареєстрованого в реєстрі за № 10904;
транспортний засіб марки BMW, модель Х3, тип - легковий універсал-В, номер шасі - НОМЕР_4 , синього кольору, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ;
транспортний засіб марки Infiniti, модель Q50, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , об`єм двигуна 1991, колір коричневий, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на праві власності за 
ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № ВЛВА-0001/059 
від 28 лютого 2017 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 
НОМЕР_7 ;
грошові кошти у розмірі 245 500,00 грн, отримані ОСОБА_2 від оренди спільної із позивачкою квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , за період з лютого 2021 року по липень 2023 року;
дивіденди, отримані ОСОБА_2 , як власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверлігал Інтернешнл» (далі - ТОВ «Еверлігал Інтернешнл»), 
у розмірі 1 526 550,00 грн;
грошові кошти у розмірі 600 000,00 грн, розміщені ОСОБА_2 на депозитному рахунку у Акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ») станом на 02 лютого 2021 року та отримані ОСОБА_2 проценти у розмірі 131 665,39 грн за період з 02 лютого 2021 року по 11 жовтня 2023 року 
від розміщення на депозитному рахунку у АТ «ПУМБ» грошових коштів;
грошові кошти у розмірі 18 277,67 грн, які знаходились на діючих банківських рахунках ОСОБА_2 у Акціонерному товаристві «УкрСиббанк» (далі - 
АТ «УкрСиббанк») № НОМЕР_8 та 
№ НОМЕР_9 станом на 02 лютого 2021 року.
Поділити спільне сумісне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя наступним чином:
визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на наступне нерухоме та рухоме майно:
квартиру, загальною площею 107,4 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , державну реєстрацію права власності на яку здійснено 21 лютого 2014 року на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_3 , виданого 17 березня 2014 року, видавник: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 314743980000;
транспортний засіб, марки BMW, модель Х3, тип - легкий універсал-В, номер шасі - НОМЕР_4 , синього кольору, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ;
визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на наступне нерухоме та рухоме майно:
квартиру, загальною площею 62,6 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , придбану на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 12 грудня 2005 року між ОСОБА_5 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В., зареєстрованого в реєстрі за №10904;
транспортний засіб, марки Infiniti, модель Q50, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , об`єм двигуна 1991, колір коричневий, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на праві власності за 
ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № ВЛВА-0001/059 
від 28 лютого 2017 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 
НОМЕР_7 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 
у розмірі 3 348 600,00 грн;
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину отриманого ОСОБА_2 прибутку від оренди спільної квартири сторін, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , за період з лютого 2021 по липень 2023 року у розмірі 122 750,00 грн.
7. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину отриманих ОСОБА_2 , як власником ТОВ «Еверлігал Інтернешнл», дивідендів у розмірі 763 275,00 грн.
Короткий зміст вимог зустрічного позову
8. У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 у вищевказаній справі про поділ майна подружжя.
9. На обґрунтування вимог зустрічного позову вказував, що вже з травня 
2018 року відносини між ним та ОСОБА_1 погіршились та у подальшому, 16 травня 2020 року, ОСОБА_1 повідомила йому про своє рішення щодо розлучення. 
10. Відтак зауважував, що час припинення спільного ведення господарства залежить від фактичних обставин відносин між подружжям, оскільки воно може відбутись та, як правило, відбувається до звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу та не є результатом того, що суд прийняв рішення про розірвання шлюбу. 
11. Не заперечував проти вимог первісного позову про визнання переліченого 
у змісті останнього майна спільною сумісною власністю подружжя та що вказане майно підлягає поділу. 
12. Водночас вказував, що визначений позивачкою за первісним позовом перелік майна, яке підлягає поділу, не є повним, оскільки існує інше майно, яке становить спільну сумісну власність подружжя та підлягає поділу, а відтак зазначив свій перелік майна, яке на його переконання, підлягає поділу.
13. З урахуванням вищезазначеного, а також з урахуванням уточненої редакції зустрічного позову та заяви про зміну предмета позову, ОСОБА_2 просив суд:
Здійснити розподіл спільного сумісного майна подружжя наступним чином:
передати у приватну власність ОСОБА_1 автомобіль марки BMW, модель Х3, тип - легкий універсал-В, номер шасі - НОМЕР_4 , синього кольору, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
передати у приватну власність ОСОБА_2 автомобіль марки Infiniti, модель Q50, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , об`єм двигуна 1991, колір коричневий, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
передати у приватну власність ОСОБА_2 квартиру, загальною площею 
62,2 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4 ;
за умови попереднього внесення на депозит Дарницького районного суду міста Києва половини вартості квартири АДРЕСА_5 у розмірі 6 070 515,00 грн, передати у особисту приватну власність ОСОБА_1 квартиру загальною площею 107,4 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 ;
за умови попереднього не внесення ОСОБА_1 на депозит Дарницького районного суду міста Києва половини вартості квартири загальною площею 
107,4 кв. м., розташованої за адресою: 
АДРЕСА_3 , в сумі 6 070 515,00 грн, передати в особисту приватну власність ОСОБА_1 1/2 частину квартири загальною площею 107,4 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 та передати в особисту приватну власність ОСОБА_2 1/2 частину квартири загальною площею 107,4 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;
передати у приватну власність ОСОБА_2 частку в статутному капіталі 
ТОВ «Еверлігал Інтернешнл», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичний осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 42159205.
У випадку, якщо в мотивувальній частині рішення, суд дійде висновку та встановить, що спільне ведення господарства подружжям припинилося 
16 травня 2020 року, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя врахувати:
компенсацію на користь ОСОБА_1 у зв`язку з передачею ОСОБА_2 її частки в квартирі, загальною площею 62,6 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , у розмірі 1 386 600,00 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку з передачею ОСОБА_1 його частки в квартирі, загальною площею 107,4 кв. м., розташованої за адресою: 
АДРЕСА_3 , у розмірі 6 070 515,00 грн (у випадку якщо вимога 3.4. буде задоволена);
компенсацію на користь ОСОБА_1 у зв`язку з передачею ОСОБА_2 частки в статутному капіталі ТОВ «Еверлігал Інтернешнл», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичний осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 42159205, у розмірі 763 275,00 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_1 у зв`язку із її правом на отримання половини доходу від здавання в оренду квартири, загальною площею 62,6 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , у період з травня 2021 року по червень 2023 року у розмірі 
89 275,00 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку із його правом на отримання половини доходу від здачі в оренду квартири, загальною площею 62,6 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , в період з липня 2023 року по травень 2024 року у розмірі 
33 994,00 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку із його правом на половину грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 на депозитному рахунку НОМЕР_10 в АТ «ПУМБ», та нарахованих і сплачених за зазначеним депозитом відсотків, у розмірі 666 127,34 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку із його правом на половину грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 на депозитному рахунку НОМЕР_11 в АТ «ПУМБ», та нарахованих і сплачених за зазначеним депозитом відсотків, у розмірі 1 605 945,62 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку із його правом на половину грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 на депозитному рахунку НОМЕР_12 в АТ «ПУМБ», та нарахованих і сплачених за зазначеним депозитом відсотків, у розмірі 79 964,50 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку із його правом на половину грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 на депозитному рахунку НОМЕР_13 в АТ «ПУМБ», та нарахованих і сплачених за зазначеним депозитом відсотків, у розмірі 88 324,01 дол. США;
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку із його правом на половину грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 на поточному рахунку НОМЕР_14 в АТ «ПУМБ», у розмірі 50 894,32 грн:
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку із його правом на половину грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 на поточному рахунку НОМЕР_15 в АТ «ПУМБ», у розмірі 32,72 дол. США.
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку із половиною його боргу перед 
АТ «ПУМБ» за Договором №2001174402601 від 21 листопада 2018 року та який був виплачений ОСОБА_2 після 16 травня 2020 року у розмірі 
13 546,91 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку із половиною його боргів за Договорами про надання поворотної фінансової допомоги №2019/08/27-1 
від 27 серпня 2019 року, №2019/10/04-1 від 04 жовтня 2019 року, 
№2020/02/24-1 від 24 лютого 2020 року, укладених між ТОВ «Еверлігал Інтернешнл» та ОСОБА_2 , які були виплачені ОСОБА_2 після 
16 травня 2020 року, в сумі 121 000,00 грн,
та, за результатами зазначеного врахування: 
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 402 837,69 гривень 
(у випадку задоволення вимог 2.1, 2.2, 2.3, 2,4 та 2.6) або 332 322,69 грн 
(у випадку задоволення вимог 2.1, 2,2, 2.3, 2,5 та 2.6) та стягнути 
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 88 356,73 дол. США.
У випадку, якщо в мотивувальній частині рішення суд дійде висновку та встановить, що спільне ведення господарства подружжям припинилося 
02 лютого 2021 року, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя врахувати:
компенсацію на користь ОСОБА_1 у зв`язку з передачею ОСОБА_2 її частки в квартирі загальною площею 62,6 кв. м., розташованої за адресою: 
АДРЕСА_4 , у розмірі 
1 386 600,00 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку з передачею ОСОБА_1 його частки в квартирі, загальною площею 107,4 кв. м., розташованої за адресою: 
АДРЕСА_3 , у розмірі 6 070 515,00 грн (у випадку якщо вимога 3.4. буде задоволена);
компенсацію на користь ОСОБА_1 у зв`язку з передачею ОСОБА_2 частки в статутному капіталі ТОВ «Еверлігал Інтернешнл», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичний осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 42159205, у розмірі 763 275,00 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_1 у зв`язку із її правом на отримання половини доходу від здачі в оренду квартири, загальною площею 62,6 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , в період з травня 2021 року по червень 2023 року у розмірі 
89 275,00 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку із його правом на отримання половини доходу від здавання в оренду квартири, загальною площею 62,6 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , в період з липня 2023 року по травень 2024 року у розмірі 
33 994,00 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_1 у зв`язку з її правом на половину грошових коштів, розміщених ОСОБА_2 на депозити в АТ «ПУМБ» та сплачених щодо відсотків за період з 02 лютого 2021 року по 11 жовтня 
2023 року, у розмірі 365 832,69 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_1 в зв`язку з її правом на половину грошових коштів, розміщених ОСОБА_2 на рахунках в АТ «УкрСиббанк» № НОМЕР_16 та № НОМЕР_17 
у розмірі 9 138,83 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку із його правом на половину грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 на поточному рахунку НОМЕР_14 в АТ «ПУМБ» у розмірі 104 110,48 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку із його правом на половину грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 на поточному рахунку НОМЕР_15 в АТ «ПУМБ» у розмірі 3 170,16 дол. США;
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку із його правом на половину грошових коштів, в гривні, які ОСОБА_1 зняла в готівці з рахунків 
в АТ «ПУМБ» 23 червня 2020 року та приховувала станом на 02 лютого 2021 року, у розмірі 1 650 000,00 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку із його правом на половину грошових коштів в гривні, які ОСОБА_1 зняла з в готівці з рахунків 
в АТ «ПУМБ» 13 серпня 2020 року та приховувала станом на 02 лютого 2021 року, у розмірі 700 000,00 грн;
компенсацію на користь ОСОБА_2 у зв`язку із його правом на половину грошових коштів в дол. США, які ОСОБА_1 зняла в готівці з рахунків 
в АТ «ПУМБ» 23 червня 2020 року та приховувала станом на 02 лютого 2021 року, у розмірі 170 000,00 дол. США;
та за результатами зазначеного врахування стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 944 497,96 грн (у випадку задоволення вимог 2.1, 2,2, 2.3, 2,4 та 2.6) або стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 
126 017,04 грн (у випадку задоволення вимог 2.1, 2,2, 2.3, 2,5 та 2.6) та стягнути з ОСОБА_1 173 170,16 дол. США.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанції по суті вирішення спору
14. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 
2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 09 жовтня 2025 року, первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 таке майно:
квартиру, загальною площею 107,4 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 ;
квартиру, загальною площею 62,6 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4 ;
транспортний засіб марки BMW, модель Х3, тип легкий універсал-В, номер шасі: НОМЕР_4 , синього кольору, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ;
транспортний засіб марки Infiniti, модель Q50, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , об`єм двигуна 1991, колір коричневий, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Здійснено поділ спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на таке рухоме майно:
транспортний засіб марки BMW, модель Х3, тип легкий універсал-В, номер шасі: НОМЕР_4 , синього кольору, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .
Здійснено поділ спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на таке нерухоме та рухоме майно:
квартиру, загальною площею 62,6 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .
транспортний засіб, марки Infiniti, модель Q50, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , об`єм двигуна 1991, колір коричневий, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 
у розмірі 126 017,04 грн.
У задоволенні інших вимог первісного позову відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири, загальною площею 107,4 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
Визнано право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири, загальною площею 107,4 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_2 на частку в статутному капіталі ТОВ «Еверлігал Інтернешнл».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 
у розмірі 88 170,16 дол. США.
У задоволенні інших вимог зустрічного позову відмовлено.
15. Задовольняючи позовні вимоги первісного та зустрічного позовів частково, районний суд, із висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, мотивував своє рішення тим, що відповідач за первісним позовом фактично визнав позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поділу транспортних засобів та визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_2 , із виплатою ОСОБА_1 компенсації її частки у вказаній квартирі.
16. Визначаючи розмір компенсації, суди зауважили, що з вищезазначеною метою позивачка за первісним позовом подала звіт про незалежну оцінку вартості двокімнатної квартири загальною площею 62,60 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , від 07 червня 2023 року, згідно з яким ринкова вартість об`єкта оцінки становила 2 773 200,00 грн і з якою погодився відповідач за первісним позовом, у зв`язку із чим сума компенсації визначена судами у розмірі 1/2 оціночної вартості квартири, а саме у розмірі 
1 386 600,00 грн.
17. Крім того, між сторонами було узгоджено позицію щодо компенсації грошових коштів, отриманих кожною зі сторін від оренди спільної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , та визнано, що у період з лютого 2021 року по липень 2023 року орендну плату отримував відповідач за первісним позовом, а з липня 2023 року - позивачка за первісним позовом.
18. Відтак, оскільки неузгодженою залишилася виключно сума вищезазначеної компенсації, суд прийняв для її визначення розрахунок, викладений у заяві ОСОБА_2 про зміну предмета зустрічного позову, як такий, що був підготовлений на підставі заяви орендаря квартири ОСОБА_6 щодо сум орендної плати у різні проміжки часу протягом 2021-2024 років, розміру витрат на утримання квартири та тієї обставини, що з липня 2023 року орендну плату останній сплачував безпосередньо ОСОБА_1 .
19. Надану стороною позивачки за первісним позовом заяву дружини орендаря ОСОБА_7  суди не врахували, оскільки остання була складена не самим орендарем та містила виключно загальну інформацію про місячний розмір орендної плати без конкретизації щомісячних платежів, а також підтверджує факт сплати такої готівкою ОСОБА_2 без урахування витрат останнього на утримання квартири.
20. З урахуванням наведеного районний суд, із висновками якого погодився 
і суд апеляційної інстанції, визначив позивачці за первісним позовом розмір компенсації грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 від оренди спільної квартири, розташованої за адресою: 
АДРЕСА_4 , за період з лютого 2021 року по липень 2023 року як орендної плати, 
з урахуванням понесених ОСОБА_2 витрат на утримання квартири та різних сум орендної плати, що сплачувалися у різні проміжки часу, у розмірі 1/2 отриманого доходу, а саме 89 275,00 грн.
21. Також суди визначили відповідачу за первісним позовом розмір компенсації грошових коштів, отриманих ОСОБА_1 від оренди спільної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , за період з липня 2023 року по травень 2024 року як орендної плати, з урахуванням понесених орендарем витрат на утримання квартири, у розмірі 1/2, отриманого доходу, а саме 33 994,00 грн.
22. Також, урахувавши, що сторонами узгоджено передачу відповідачеві частки у статутному капіталі ТОВ «Еверлігал Інтернешнл» із виплатою ОСОБА_1 компенсації її частки у статутному капіталі товариства в розмірі 1/2 отриманих ОСОБА_2 , як власником ТОВ «Еверлігал Інтернешнл», дивідендів, суди визначили розмір такої компенсації у сумі 763 275,00 грн.
23. Щодо поділу квартири 
АДРЕСА_1 суди зауважили, що, оскільки ОСОБА_1 при зверненні до суду з вимогою про визнання за нею права особистої приватної власності на останню 
у порушення вимог частини п`ятої статті 71 Сімейного кодексу України не вчинила дій щодо попереднього внесення 1/2 вартості цієї квартири на депозитний рахунок суду, наявні підстави для її поділу між подружжям та визнання за 
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 права власності по 1/2 частині квартири за кожним.
24. Також суди дійшли висновку, що на користь ОСОБА_2 
з ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація половини грошових коштів від суми 3 300 000,00 грн, які ОСОБА_1 зняла готівкою з рахунків в АТ «ПУМБ» 23 червня 2020 року та приховувала станом на 02 лютого 2021 року, а також компенсація половини грошових коштів від суми 1 400 000,00 грн, які 
ОСОБА_1 зняла готівкою з рахунків в АТ «ПУМБ» 13 серпня 2020 року та приховувала станом на 02 лютого 2021 року, оскільки ОСОБА_1 не надала суду належних доказів використання вказаних грошових коштів в інтересах сім`ї.
25. Крім того, суди дійшли висновку, що на користь ОСОБА_2 з 
ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація половини грошових коштів 
у дол. США, знятих останньою 23 серпня 2020 року готівкою з рахунків 
в АТ «ПУМБ».
26. При цьому судами зауважено, що грошова компенсація визначається від суми 170 000,00 дол. США, а не 340 000,00 дол. США, про що заявляє позивач за зустрічним позовом, оскільки з наданих на виконання ухвали суду про витребування доказів довідки та банківських виписок вбачається, що мала місце технічна помилка, яка виразилася у подвійному відображенні суми коштів, знятих позивачкою за первісним позовом із валютного рахунку.
27. З урахуванням наведеного суди виснували, що компенсація на користь ОСОБА_1 становить 2 614 121,52 грн, що складається з: компенсації її частки у квартирі АДРЕСА_2 
у сумі 1 386 600,00 грн; компенсації її частки у статутному капіталі ТОВ «Еверлігал Інтернешнл» у сумі 763 275,00 грн; компенсації її частки від половини доходу від здачі квартири в оренду у розмірі 89 275,00 грн; компенсації її частки від половини грошових коштів, розміщених ОСОБА_2 на депозиті в АТ «ПУМБ» та отриманих відсотків за період з 02 лютого 2021 року по 11 жовтня 2023 року у сумі 365 832,69 грн; компенсації її частки від половини грошових коштів, розміщених ОСОБА_2 на рахунках в АТ «УкрСиббанк» 
№ НОМЕР_8 та № НОМЕР_9 , 
у розмірі 9 138,83 грн.
28. Своєю чергою компенсація на користь ОСОБА_2 , на переконання судів попередніх інстанцій, становить 2 488 104,48 грн, що складається з: компенсації на отримання половини доходу від здачі в оренду квартири 
АДРЕСА_2 у розмірі 33 994,00 грн; компенсації його частки від половини грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 на поточному рахунку в АТ «ПУМБ» № НОМЕР_18 , у розмірі 
104 110,48 грн; компенсації його частки від половини грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 в АТ «ПУМБ» 23 червня 2020 року та прихованих нею станом на 02 лютого 2021 року, у розмірі 1 650 000,00 грн; компенсації його частки від половини грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 в АТ «ПУМБ» 13 серпня 2020 року та прихованих нею станом на 02 лютого 2021 року, у розмірі 
700 000,00 грн.
29. Крім того, на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню грошова компенсація у розмірі 88 170,16 дол. США, яка складається з: компенсації його частки від половини грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 на поточному рахунку в АТ «ПУМБ» № НОМЕР_19 , у розмірі 
3 170,16 дол. США та компенсації його частки від половини грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 в АТ «ПУМБ» 23 червня 2020 року та прихованих нею станом на 02 лютого 2021 року, у розмірі 85 000,00 дол. США.
30. Відтак у результаті взаємозаліку задоволених позовних вимог суди дійшли висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація у розмірі 126 017,04 грн.
31. Окрім цього суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення вимог зустрічного позову в частині поділу боргових зобов`язань подружжя перед АТ «ПУМБ» за договором № 2001174402601 від 21 листопада 2018 року, які існували станом на 16 травня 2020 року у загальному розмірі 13 546,91 грн, договорами про надання поворотної фінансової допомоги № 2019/08/27-1 
від 27 серпня 2019 року, № 2019/10/04-1 від 04 жовтня 2019 року та 
№ 2020/02/24-1 від 24 лютого 2020 року, укладеними між ТОВ «Еверлігал Інтернешнл» та ОСОБА_2 , оскільки під час розгляду справи було встановлено, що станом на 02 лютого 2021 року вказані боргові зобов`язання позивача за зустрічним позовом були повністю погашені.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
32. У жовтні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Власюк К. П., на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 рокуу вказаній справі.
33. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
34. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
35. У касаційній скарзі заявниця просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій у частині:
- визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на квартиру, загальною площею 62,6 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4 із виплатою ОСОБА_1 компенсації її частки у вказаній квартирі у сумі 1 386 600,00 грн;
- стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації частки від отримання половини доходу від здачі в оренду квартири у розмірі 
89 275,00 грн (а саме в частині суми компенсації);
- визнання права спільної часткової власності ОСОБА_2 та 
ОСОБА_1 по 1/2 частини квартири, загальною площею 107,4 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;
- стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 «компенсації його частки від половини грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 в АТ «ПУМБ» 
23 червня 2020 року та нею приховані станом на 02 лютого 2021 року, у сумі 1 650 000,00 грн та компенсацію його частки від половини грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 в АТ «ПУМБ» 13 серпня 2020 року та нею приховані станом на 02 лютого 2021 року, у сумі 700 000,00 грн;
- стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 «компенсації його частки від половини грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 в АТ «ПУМБ» 
23 червня 2020 року та нею прихованих станом на 02 лютого 2021 року, у сумі 85 000,00 дол. США;
- стягнення з ОСОБА_1 компенсації на користь ОСОБА_2 у зв'язку із його правом на отримання половини доходу від здачі в оренду квартири, загальною площею 62,6 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , в період з липня 2023 року по травень 
2024 року, у сумі 33 994,00 грн;
- стягнення з ОСОБА_1 компенсації на користь ОСОБА_2 у зв`язку із його правом на половину грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 на поточному рахунку  НОМЕР_14 в АТ «ПУМБ», у сумі 104 110,48 грн;
- стягнення з ОСОБА_1 компенсації на користь ОСОБА_2 у зв`язку із його правом на половину грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 на поточному рахунку  НОМЕР_15 в АТ «ПУМБ», у сумі 
3 170,16 дол. США.
та ухвалити у вищезгаданій частині нове судове рішення, яким задовольнити наступні позовні вимоги ОСОБА_1 .
Поділити спільне сумісне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя наступним чином:
Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру, загальною площею 107,4 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта: 314743980000.
Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру, загальною площею 62,6 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , придбану на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 12 грудня 2005 року між 
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В., зареєстрованого 
в реєстрі за № 10904.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 
у розмірі 3 348 600,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину отриманого ОСОБА_2 прибутку від оренди спільної квартири сторін, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , за період 
з лютого 2021 року по липень 2023 року у сумі 122 750,00 грн.
У решті позовних вимог відмовити.
В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року за наслідками перегляду останньогозалишити без змін.
Судові витрати у розмірі сплаченого судового збору за подачу позовної заяви 
у сумі 13 240,00 грн, сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги 
у сумі 32 208,00 грн, сплаченого судового збору за подачу касаційної скарги 
у сумі 30 280,00 грн, понесених ОСОБА_1 витрат на правову (правничу) допомогу у зв`язку з розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, покласти на відповідача за первісним позовом.
36. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судами норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі № 161/79/18, 
від 27 січня 2021 року в справі № 501/754/17, від 08 лютого 2022 року в справі 
№ 209/3085/20, від 07 червня 2023 року в справі № 591/6097/19, від 14 лютого 
2024 року в справі № 521/20001/20, від 06 березня 2024 року в справі 
№ 209/1815/22, від 10 квітня 2024 року в справі № 753/1159/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
37. Також підставою касаційного оскарження вказує недослідження зібраних 
у справі доказів, необґрунтоване відхилення клопотання, встановленняобставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
38. Щодо підстав касаційного оскарження судових рішень в частині поділу квартир за адресою: АДРЕСА_3 та за адресою: АДРЕСА_4 адвокат Власюк К. П. вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виділення їй в особисту приватну власність квартири на Дніпровській набережній, 
а ОСОБА_2 квартири на АДРЕСА_6 і стягнення з 
ОСОБА_1 грошової компенсації у зв`язку з різницею вартості квартир 
є нерозривними позовними вимогами і виключно таким способом 
ОСОБА_1 просила вирішити спір у вищезгаданій частині.
39. Водночас, як вбачається з оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій визнали за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 із виплатою ОСОБА_1 компенсації її частки у вказаній квартирі, у сумі 1 386 600,00 грн.
40. На переконання заявниці, вищевказаний висновок за результатами вирішення спору свідчить про порушення судами вимог статті 71 СК України, відповідно до змісту якої неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
41. Заявниця звертає увагу суду, що ОСОБА_1 не надавала свою згоду на присудження їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 .
42. Із заявлених ОСОБА_1 позовних вимог відсутні підстави для висновку про надання згоди на присудження їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , оскільки ОСОБА_1 порушила перед судом нерозривні позовні вимоги щодо поділу обох квартир: квартири, за адресою: 
АДРЕСА_3 , та квартири за адресою: АДРЕСА_4 .
43. Таким чином, адвокат Власюк К. П. вважає, що у судів попередніх інстанцій були відсутні законні підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_2 із виплатою 
ОСОБА_1 компенсації її частки у вказаній квартирі, у сумі 1 386 600,00 грн, позбавивши останню єдиної нерухомості, титульним власником якої вона є.
44. Крім того, з урахуванням формулювання вимог зустрічного позову та невнесення ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду 1/2 частини вартості спірної квартири у судів попередніх інстанцій були відсутні підстави для визнання за останнім права особистої приватної власності на квартиру, загальною площею 62,6 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .
45. Отже, вирішуючи спір за зустрічним позовом у частині поділу квартири 
АДРЕСА_2 , суди попередніх інстанцій мали визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 .
46. Проте суди попередніх інстанцій, нівелюючи вимоги статті 71 СК України, визнали за ОСОБА_8 право власності на вищезгадану квартиру і стягнули з останнього на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість визнання за нею частки у праві спільної сумісної власності на дану квартиру, яку зарахував у рахунок стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 знятих в період шлюбу депозитних грошових коштів.
47. Таким вирішенням даної справи ОСОБА_1 фактично було позбавлено єдиного житла, титульним власником якого вона була, і у зв`язку з маніпулятивним вселенням ОСОБА_2 у квартиру на Дніпровській набережній вона взагалі не має де проживати з двома неповнолітніми дітьми та вимушена орендувати житло.
48. Відтак, з огляду на те, що як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 порушили перед судом питання про поділ квартир і погодились на виділ квартири на Дніпровській набережній у власність ОСОБА_1 , а квартири на ОСОБА_9 у власність ОСОБА_2 , то суди попередніх інстанцій повинні були поділити квартири у тому вигляді, як це було погоджено сторонами, і вирішувати спір лише в частині розміру компенсації, а не поглиблювати конфлікт та змушувати сторін домовлятись у позасудовому порядку, або ініціювати нові спори, з огляду на те, що квартиру на Дніпровській набережній поділено в ідеальних частках.
49. Також заявниця вважає, що суди попередніх інстанцій неправильно вирішили спір в частині поділу квартири 
АДРЕСА_1 внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та неврахування висновків Верховного Суду та, як наслідок, дійшли помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 повинна була внести на депозитний рахунок суду половину вартості вищезгаданої квартири.
50. Відтак, на переконання останньої, перед судом було порушено вимогу про виділення їй у власність квартири за адресою: АДРЕСА_3 , а іншу квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , виділити у власність відповідачу за первісним позовом та стягнути з неї на користь відповідача за первісним позовом грошову компенсацію у розмірі різниці вартості квартир.
51.  ОСОБА_2 , своєю чергою, пред`являючи зустрічний позов, як і позивачка за первісним позовом, просив передати ОСОБА_1 в особисту приватну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , а йому присудити грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на дану квартиру. 
52. Відтак, порушуючи таку вимогу перед судом, ОСОБА_2 фактично надав свою згоду на присудження йому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на дану квартиру. Аналогічну згоду ОСОБА_2 висловив у змісті відзива на позовну заяву.
53. Таким чином, з огляду на сформульовані та пред`явлені ОСОБА_1 позовні вимоги відсутні підстави для застосування приписів частини п`ятої 
статті 71 СК України.
54. Додатково зауважує, що у справі, яка є предметом касаційного перегляду, ОСОБА_1 не порушувалась перед судом вимога про припинення частки ОСОБА_2 у спільній власності на підставі статті 365 ЦК України, щоб були підстави вимагати від ОСОБА_1 внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду через залишення їй у власності квартири на Дніпровській набережній, оскільки фактично перед судом було порушено вимоги про поділ майна подружжя, а саме двох квартир, що свідчить про намір обміну квартирами із подальшим стягненням із заявниці грошової компенсації у зв`язку з різницею вартості квартир.
55. Відтак, внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду є необхідним саме у випадку, якби до поділу було б заявлено одну квартиру або навіть якщо більше, то у випадку, якщо б позивачка просила передати квартири їй в особисту приватну власність та стягнути з неї на користь відповідача грошової компенсації. 
56. Водночас у справі, у якій подано касаційну скаргу, заявлено до поділу дві квартири, щодо яких сторони узгодили, що квартира на Дніпровській набережній перейде в особисту приватну власність позивачки, а квартира на ОСОБА_9 перейде в особисту приватну власність відповідача. 
57. Щодо розміру компенсації на користь ОСОБА_2 у зв`язку з передачею ОСОБА_1 в особисту приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_3 зауважує, що при вирішенні даної справи повинні бути враховані саме звіти про оцінку квартир, які надала ОСОБА_1 разом із позовною заявою, оскільки врахування звіту про ринкову вартість квартири, наданого ОСОБА_2 , вказує на те, що при поділі майна подружжя не буде дотримано принципу рівності сторін.
58. Щодо оскарження судових рішень в частині поділу грошових коштів, розміщених ОСОБА_1 на банківських рахунках, відкритих в AT «ПУМБ» та знятих 23 червня 2020 року та 13 серпня 2020 року, та, зокрема, врахування на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 1 650 000,00 грн, грошових коштів у сумі 700 000,00 грн, грошових коштів у сумі 85 000,00 дол. США, адвокат 
Власюк К. П. зауважує, що судами попередніх інстанцій не встановлено, що кошти, у загальному розмірі 3 300 000,00 грн, розміщені ОСОБА_1 у AT «ПУМБ» та у подальшому зняті із рахунків є спільною сумісною власністю подружжя, про що свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, та, як наслідок, не підлягали поділу між подружжям.
59. Більше того зауважує, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для поділу коштів, знятих із банківських рахунків, оскільки останні були зняті під час перебування сторін у шлюбі.
60. Відтак, оскільки вищезгадані кошти були зняті ОСОБА_1 з банківських рахунків задовго до розірвання шлюбу, були використані в інтересах сім`ї, доведення факту використання таких коштів не в інтересах сім`ї покладено на особу, яка порушує перед судом вимогу про поділ останніх, у даному конкретному випадку - на ОСОБА_2 , а не на ОСОБА_1 , як помилково зауважено, зокрема, судом апеляційної інстанції.
61. Таким чином, з урахуванням того, що грошові кошти були розміщені на банківських рахунках та зняті з останніх під час перебування у шлюбі, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо наявності підстав для поділу таких коштів між подружжям та, як наслідок, щодо наявності підстав для задоволення вимог зустрічного позову у вищезгаданій частині.
62. Також на переконання адвоката Власюк К. П., суди попередніх інстанцій неправильно вирішили спір в частині вимог про поділ доходу від орендної плати за квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .
63. Відтак, вирішуючи спір у вищезгаданій частині суди попередніх інстанцій помилково врахували докази, надані саме стороною відповідача (позивача за зустрічним позовом), зокрема, суди попередніх інстанцій не врахували докази, подані стороною позивача, а саме лист ОСОБА_7 , яка і є орендарем житлового приміщення.
64. З урахуванням вищезазначеного заявниця просить врахувати, що 
в матеріалах справи є єдиний належний доказ щодо оренди квартири, а саме долучений стороною позивача за первісним позовом до заяви про збільшення позовних вимог лист орендаря квартири - ОСОБА_7 , а отже, ОСОБА_1 довела своє право на отримання від ОСОБА_2 компенсації у сумі 
122 750,00 грн, що свідчить про помилковий та необґрунтований висновок судів попередніх інстанцій щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації у розмірі 89 275,00 грн, замість заявлених у змісті первісного позову 122 750,00 грн.
65. Щодо задоволеної зустрічної позовної вимоги про врахування та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації у зв`язку з його правом на отримання половини доходу від здачі в оренду квартири АДРЕСА_2 у сумі 33 994,00 грн, зауважує, що суди попередніх інстанцій не встановили, що отриманий ОСОБА_1 дохід від здачі в оренду вищезгаданої квартири за період з липня 2023 року по травень 
2024 року є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому безпідставно та необґрунтовано вирішили врахувати та стягнути 
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 
33 994,00 грн.
66. Адвокат Власюк К. П. зауважує, що незважаючи на те, що згідно вимог законодавства передбачено, що у справах про поділ майна подружжя суд встановлює обсяг майна на час припинення ведення спільного господарства, ОСОБА_2 не довів, що часом припинення ведення сторонами спільного господарства є 16 травня 2020 року, та, відповідно, не довів наявність підстав для витребування доказів виходячи з дати 16 травня 2020 року, а ОСОБА_10 спростувала, що не 16 травня 2020 року є часом припинення ведення сторонами спільного господарства, що свідчить про те, що суд першої інстанції ухвалою 
від 07 лютого 2024 року задовольнив клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів станом на 16 травня 2020 року, а не станом на 02 лютого 2021 року, тобто на дату припинення спільного господарства.
67. Задоволення вищевказаного клопотання призвело до неправильного встановлення обсягу майна, яке підлягало поділу між сторонами, а відтак оскаржувані рішення в частині поділу грошових коштів, розміщених 
ОСОБА_1 на рахунках в AT «ПУМБ», ґрунтуються на неналежних та недопустимих доказах.
68. Додатково адвокат Власюк К. П. зауважує, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано врахував під час апеляційного перегляду справи відзив відповідача за первісним позовом, оскільки останній був поданий із пропуском строку на подання відзиву, встановленого судом.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
69. 31 жовтня 2025 року  ОСОБА_2 направив до Верховного Суду засобами поштового зв`язку відзив на касаційну скаргу, у якому вказано, що оскаржувані судові рішення постановлені із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу.
70. Відтак, на переконання заявника відзиву, встановлені у справі обставини свідчать про наявність підстав для поділу майна подружжя у визначений судами спосіб.
71. Зокрема,  ОСОБА_2 зауважує на необґрунтованість посилань касаційної скарги на нерозривність позовних вимог, оскільки вищезгаданий аргумент було застосовано стороною позивача за первісним позовом виключно при апеляційному оскарженні рішення суду першої інстанції.
72. Також вказує на те, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на квартиру на Дніпровській набережній, оскільки останньою не було внесено на депозитний рахунок суду половини вартості квартири.
73. Також вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій щодо поділу між подружжям грошових коштів, знятих та прихованих ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі.
74. Відтак вказує, що встановлені у справі обставини зняття грошових коштів із банківських рахунків у готівковій формі напередодні звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу та під час триваючих переговорів щодо поділу майна подружжя підтверджують намір ОСОБА_1 приховати грошові кошти, які 
є спільною сумісною власністю подружжя та, як наслідок, підлягають поділу.
75. Водночас зауважує на непослідовну поведінку ОСОБА_1 щодо доказування обсягу грошових коштів, отриманих у якості орендної плати за квартиру, оскільки остання заперечує доказову силу листа за підписом 
ОСОБА_6 за період по липень 2023 року водночас визнає доказову силу за інший період (липень 2023 року - червень 2024 року).
Доводи особи, яка подала письмові пояснення
76. У грудні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Власюк К. П., шляхом формування документа у системі «Електронний суд» направила до Верховного Суду письмові пояснення, у яких просила задовольнити касаційну скаргу у повному обсязі.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
77. Судами встановлено та не заперечується учасниками справи, що 18 червня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва при Державному центрі розвитку сім`ї (Т.1, а.с.24-27).
78. Під час перебування у шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилися двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.1, а.с.30-31).
79. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 лютого 
2021 року у справі № 759/15119/20 шлюб між сторонами було розірвано (Т.1, а.с.24-27).
80. Під час шлюбу подружжям було придбане наступне майно:
квартиру, загальною площею 107,4 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , державна реєстрація права власності на яку здійснено 21 лютого 2014 року на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_3 , виданого 17 березня 2014 року, видавник: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 314743980000 (Т.1, а.с.60);
квартиру, загальною площею 62,6 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , набуту на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 12 грудня 2005 року між 
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В., зареєстрованого 
в реєстрі за №10904 (Т.1, а.с.108-110);
транспортний засіб, марки BMW, модель ХЗ, тип - легковий універсал-В, номер шасі - НОМЕР_4 , синього кольору, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_20 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (Т.1, а.с.145-146);
транспортний засіб, марки Infiniti, модель Q50, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , об`єм двигуна 1991, колір коричневий, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , на підставі Договору купівлі-продажу № BJ1BA-0001/059 
від 28 лютого 2017 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 
НОМЕР_7 (Т.3, а.с.46).
81. Також судами встановлено, що спільною сумісною власністю подружжя 
є наступне майно:
грошові кошти у розмірі 67 988,00 грн, отримані ОСОБА_2 від оренди спільної квартири сторін, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , за період з лютого 2021 року по липень 2023 року;
дивіденди, отримані ОСОБА_2 , як учасником ТОВ «Еверлігал Інтернешнл» 
у розмірі 1 526 550,00 грн;
грошові кошти у розмірі 600 000,00 грн, розміщені ОСОБА_2 станом на 
02 лютого 2021 року на депозитному рахунку у АТ «ПУМБ» та отримані 
ОСОБА_2 проценти у розмірі 1 665,39 грн за період з 02 лютого 2021 року по 11 жовтня 2023 року від розміщення на депозитному рахунку у АТ «ПУМБ» грошових коштів;
грошові кошти у розмірі 18 277,67 грн, які знаходились на діючих банківських рахунках ОСОБА_2 у АТ «УкрСиббанк» № НОМЕР_16 та № НОМЕР_21 станом на 02 лютого 2021 року.
82. Також суди встановили, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 зняла з банківських рахунків, відкритих на її ім`я в АТ «ПУМБ», грошові кошти в наступних розмірах:
23 червня 2020 року - 3 300 000,00 грн;
13 серпня 2020 року - 1 400 000,00 грн.

Позиція Верховного Суду
83. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
84. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
85. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
86. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
87. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
88. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
89. За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
90. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
91. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
92. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
93. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
94. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
95. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
96. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
97. Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя 
статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.
98. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що 
є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
99. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
100. Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу.
101. Оскільки майно подружжя складається, як правило, з різних за призначенням та вартістю речей, розподіл здійснюється таким чином, щоб 
в остаточному підсумку кожен одержав у натурі таку кількість речей, вартість яких була б тотожна величині частки дружини та чоловіка. У випадку, коли такої натуральної точності досягти неможливо, виходом із ситуації є доплата одному з подружжя грошової компенсації.
102. Отже, законодавство передбачає способи поділу майна подружжя, а також випадки, за яких одному з подружжя може бути присуджена грошова компенсація. Такою підставою, зокрема, є неможливість досягнення натуральної рівності часток під час поділу майна.
103. Відповідно до статті 71 СК України суд може ухвалити рішення щодо поділу майна в натурі. Такий спосіб застосовується до подільних речей, тобто речей, які можна поділити без втрати їх цільового призначення (стаття 183 ЦК України).
104. Суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Розподіл речей є самостійним способом поділу подружнього майна та має місце при наявності кількох більш-менш рівнозначних за вартістю речей, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі. Так, суд може розподілити між подружжям будь-які об`єкти права спільної власності, передавши кожному 
з подружжя певну їх кількість.
105. Крім того, у процесі поділу майна суд може одночасно застосувати не один спосіб, а їх комбінацію: відносно одних видів речей застосувати їх поділ в натурі, стосовно інших - здійснити передачу одному із подружжя з зобов`язанням певної компенсації другому, а треті види речей - розподілити між сторонами 
з урахуванням їх вартості. При цьому враховується вартість окремих речей, 
а також загальна вартість майна, що передається кожному з подружжя.
106. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації.
107. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом.
108. У разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
109. Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, із висновками якого погодився 
і апеляційний суд, зокрема, визнав за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру, загальною площею 62,6 кв. м., розташовану за адресою: 
АДРЕСА_4 , а також визначив кожному з подружжя ідеальні частки у квартири, загальною площею 107,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , а транспортні засоби (рухоме майно) залишив за сторонами відповідно до установленого порядку користування.
110. Такий висновок щодо поділу нерухомого майна мотивований тим, що позивачка за первісним позовом хоча і просила визнати за нею право особистої приватної власності на одну з квартир в порядку поділу майна подружжя, проте не внесла на депозитний рахунок суду половини вартості останньої, що, своєю чергою, унеможливлює визнання за нею права особистої приватної власності та 
є підставою для визнання за кожним із подружжя ідеальних часток у праві власності на останню.
111. Колегія суддів частково погоджується із таким висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.
Щодо визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на квартиру, загальною площею 62,6 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4 із виплатою ОСОБА_1 компенсації її частки у вказаній квартирі у сумі 1 386 600,00 грн.
112. Вищевказана вимога була порушена перед судом позивачкою за первісним позовом.
113.  ОСОБА_2 , звертаючись до суду із зустрічним позовом, своєю чергою, порушив перед судом вимогу аналогічного змісту, тобто визнав первісний позов 
у вищезазначеній частині.
114. Наведене свідчить про те, що стаття 365 ЦК України не підлягала застосуванню при вирішенні спору в цій частині, оскільки спірні правовідносини регулюються частиною другою статті 364 ЦК України. Такий висновок випливає зі змісту первісного та зустрічного позовів, який дає підстави вважати, що ОСОБА_1 як співвласник мала намір виділити на користь ОСОБА_2 належну їй частку у праві спільної часткової власності з виплатою на її користь відповідної грошової компенсації.
115. Схожих висновків дійшов Верховний Суд у змісті постанови від 06 березня 2026 року у справі № 296/2109/23 (провадження № 61-359св25), які своєю чергою підлягають врахуванню в силу вимог частини третьої статті 400 ЦПК України при касаційному перегляді справи.
116. У пункті 52 вищевказаної постанови Верховним Судом зауважено, що: «Приписи статті 364 ЦК хоч і визначають можливість отримання одним зі співвласників такої компенсації, проте не встановлюють умов чи обставин, за яких стягнення такої компенсації можливе в судовому порядку за умови відсутності згоди інших співвласників».
117. При цьому колегія суддів зауважує на принцип рівності часток у праві власності, а відтак суд фактично не міг не визначити розмір компенсації, яка підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_1 .
118. Вищезазначене у своїй сукупності свідчить про те, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вищезгаданою вимогою, фактично погодилася на отримання грошової компенсації замість своєї частки у праві власності, а відтак доводи касаційної скарги у вищезгаданій частині не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.
Щодо визнання права спільної часткової власності ОСОБА_2 та 
 ОСОБА_1 на квартиру загальною площею 107,4 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .
119. Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що 
є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
120. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.
121. Відтак, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на квартиру в цілому, тобто фактично порушила перед судом питання про позбавлення ОСОБА_2 права власності на частку в майні, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
122. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.
123. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.
124. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном 
є неможливим.
125. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
126. При цьому, приписи статті364 ЦКУкраїни хоч і визначають можливість отримання одним зі співвласників такої компенсації, проте не встановлюють умов чи обставин, за яких стягнення такої компенсації можливе в судовому порядку за умови відсутності згоди інших співвласників.
127. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.
128. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного 
з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку 
у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.
129. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду 
від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18), від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18), від 26 червня 2024 року у справі № 569/10331/21 (провадження № 61-1174св24), від 24 липня 2024 року у справі № 175/993/21 (провадження № 61-12296св23).
130. У змісті пункту 44 постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), на яку посилається заявниця у змісті касаційної скарги, викладено висновок про те, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.
131. При цьому колегія суддів відхиляє як неспроможні посилання касаційної скарги на втрату ОСОБА_1 внаслідок здійснення поділу майна подружжя єдиного житла, оскільки остання фактично залишається співвласницею спірної квартири.
132. Відтак, ураховуючи, що ОСОБА_1 , порушивши перед судом вимогу про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру з одночасним припиненням права спільної сумісної власності на неї за 
ОСОБА_2 , не внесла на депозитний рахунок суду 1/2 вартості цієї квартири, як останній того вимагав у змісті зустрічного позову у якості умови для визнання за позивачкою права особистої приватної власності на спірну квартиру в цілому, суди попередніх інстанцій обґрунтовано визнали за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину квартири, а доводи касаційної скарги таких висновків судів не спростовують та зводяться до незгоди із визначеним судами попередніх інстанцій поділом майна подружжя.
133. Додатково колегія суддів зауважує на тому, що поділ майна подружжя в інший спосіб може призвести до збільшення розміру компенсації, яку ОСОБА_1 повинна буде заплатити ОСОБА_2 внаслідок позбавлення його права власності на частку в спірній квартирі, й в подальшому, оскільки позивачка за первісним позовом не надала доказів на підтвердження свого достатнього фінансового становища для її виплати, в порядку виконання ухваленеого судового рішення звернення стягнення на ту часткуспірної квартири, право на яку передано позивачці як співвласниці внаслідок вирішення спору, що, своєю чергою, суперечить меті поділу майна подружжя та, як наслідок, висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у змісті постанови 
від 10 грудня 2025 року у справі № 466/2128/23 (провадження № 14-96цс25).
Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації частки від отримання половини доходу від здачі в оренду квартири у розмірі 89 275,00 грн.
134. Звертаючись до суду з первісним та зустрічним позовами, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 порушили перед судом вимоги щодо компенсації грошових коштів, отриманих кожним із них від оренди спільної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 . 
135. Cторони під час розгляду справи визнали, що в період з лютого 2021 року по липень 2023 року орендну плату отримував відповідач за первісним позовом, 
а з липня 2023 року - позивачка за первісним позовом водночас, з урахуванням того, що неузгодженою була сума зазначеної компенсації, суди попередніх інстанцій обґрунтовано взяли до уваги для її визначення розрахунок, зроблений 
у заяві ОСОБА_2 про зміну предмету позову за зустрічним позовом, оскільки останній підготовлений на підставі заяви орендаря квартири ОСОБА_6 про суми орендної плати в різні проміжки часу в 2021-2024 роках, розмір грошових витрат на її утримання та той факт, що з липня 2023 року орендну плату останній сплачував безпосередньо ОСОБА_1 .
136. При цьому суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили як доказ надану стороною позивача за первісним позовом заяву ОСОБА_7 , оскільки вона містить виключно загальну інформацію про місячний розмір орендної плати, без конкретизації по конкретних місячних сплатах, а також підтверджує факт її сплати готівкою ОСОБА_2 без урахування витрат останнього на утримання квартири.
137. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
138. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
139. Відтак, урахувавши більш детальний виклад обставин сплати орендної плати за користування квартирою, районний суд, із висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано визначив позивачці за первісним позовом розмір компенсації грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 від оренди спільної квартири, розташованої за адресою: 
АДРЕСА_4 , за період з лютого 2021 року по липень 2023 року, з урахуванням понесених ним витрат на утримання квартири та різного розміру орендної плати 
у відповідні періоди, на підставі заяви орендаря квартири ОСОБА_6 , у розмірі 1/2 отриманого доходу, а саме 89 275,00 грн, а відповідачу за первісним позовом - розмір компенсації грошових коштів, отриманих ОСОБА_1 від оренди цієї ж квартири за період з липня 2023 року по травень 2024 року, з урахуванням понесених орендарем витрат на її утримання, у розмірі 1/2 отриманого доходу, 
а саме 33 994,00 грн.
140. Вищевказаний висновок судів попередніх інстанцій відповідає стандарту доказування «баланс ймовірностей», оскільки суди надали перевагу більш вагомому доказу, поданому позивачем за зустрічним позовом на підтвердження розміру орендної плати, а саме заяві одного з орендарів - ОСОБА_6 .
141. Доводи касаційної скарги, своєю чергою, таких висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до необхідності переоцінки доказів, 
а відтак не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
Щодо поділу між подружжям грошових коштів, знятих ОСОБА_1 із депозитних рахунків.
142. Відповідно до положень статті 61 СК України грошові суми (вклади), внесені у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
143. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
144. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
145. Відтак, установивши, що ОСОБА_1 під час перебування 
у зареєстрованому з ОСОБА_2  шлюбі зняла готівкою з банківських рахунків, відкритих на її ім`я в АТ «ПУМБ» 4 700 000,00 грн (3 300 000,00 грн - 23 червня 
2020 року та 1 400 000,00 грн - 13 серпня 2020 року), а також 170 000,00 дол. США 23 червня 2020 року, і приховувала зазначені кошти станом на дату розірвання шлюбу між сторонами, тобто станом на 02 лютого 2021 року, а також урахувавши відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження використання цих коштів, зокрема в інтересах сім`ї, та те, що вже у вересні 2020 року 
 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про приховування нею зазначених коштів та, як наслідок, про наявність підстав для їх поділу між подружжям.
146. Аналогічні висновки щодо поділу грошових коштів, розміщених на банківських рахунках та знятих з них за відсутності доказів використання таких коштів в інтересах сім`ї, викладені Верховним Судом у постанові від 06 червня 
2018 року у справі № 757/2129/14-ц (провадження № 61-4850св18).
147. При цьому суди попередніх інстанцій, з урахуванням установлених 
у справі обставин, обґрунтовано відхилили доводи ОСОБА_1 щодо використання зазначених коштів в інтересах сім`ї та врахували ці кошти під час здійснення поділу спільного майна подружжя.
148. Посилання скарги на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі, не можуть бути застосовані у справі, що переглядається, оскільки сформульовані за інших фактичних обставин та не суперечать висновкам, зокрема, суду апеляційної інстанції у справі, яка є предметом касаційного перегляду.
149. Підсумовуючи, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
150. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
151. Колегією суддів враховано усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain», серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
152. ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» («Ponomaryov v. Ukraine», заява № 3236)).
153. ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують 
у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України (Pronina v. Ukraine, заява № 63566/00, § 23)). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
154. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
155. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Власюк Катерини Петрівни, залишити без задоволення.
2. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Сердюк   В. В. Шипович