ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/3883/25  Номер провадження 22-ц/814/2278/26 | Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О.М.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року | м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача  Дряниці Ю.В.,
суддів:  Карпушин Г.Л., Дорош А.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 лютого 2026 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Гардіан» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої вчиненням ДТП. Вказував, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17 березня 2025 року за участю ОСОБА_2 , автомобіль ОСОБА_1 SKODA OCTAVIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження. Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 квітня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. Для проведення ремонтно-відновлюваних робіт належного ОСОБА_1 транспортного засобу в умовах сертифікованого СТО позивач звернувся до ФОП ОСОБА_4 , яким проведено відповідний розрахунок та калькуляцію, згідно з якими загальна вартість ремонту автомобіля з урахуванням робіт та матеріалів становить 18 150 грн, які позивач просив стягнути з відповідача. 

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зазначає, що закон уповноважує його відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала. 

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що У відповідності зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Згідно з постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 квітня 2025 року 17 березня 2025 року о 12 год 35 хв. у м. Миргороді по вул. Гоголя, 173/2 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_3 , не дотримався безпечного інтервалу та дистанції та не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб безпечно керувати ним, та допустив зіткнення з автомобілем SKODA OCTAVIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , котрий зупинився перед пішохідним переходом для надання переваги в русі пішоходу, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Відповідача піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.
На підтвердження механічних пошкоджень, завданих транспортному засобу позивача, процесу проведення огляду, ремонтних робіт транспортного засобу в умовах СТО ОСОБА_1 було надано суду відповідні фото, схему ДТП.
Згідно з калькуляцією вартості послуг і матеріалів № 251127 від 01 серпня 2025 року вартість ремонту належного позивачу автомобіля «SKODA OCTAVIA» з урахуванням робіт та матеріалів становить 18 150 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, тому шкоду, спричинену позивачу за наслідками ДТП, повинен відшкодувати відповідач ТДВ «СК «ГАРДІАН», до якого вимог позивачем не заявлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову до особи, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з огляду на той факт, що можливість відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування страховиком не вичерпана.
Посилання апелянта на постанову ВП ВС у справі № 201/16373/16-ц від 22 лютого 2022 року також підтверджує правомірність оскаржуваного ним рішення, оскільки зміст вказаної постанови визначає, що наявність договору між винною у ДТП особою та страховою компанією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності на суму в межах страхового відшкодування, передбаченого в договорі, виключає відповідальність винної особи за спричинену шкоду в межах страхової суми.
Твердження скаржника, що залучення ТДВ «СК «Гардіан» як співвідповідача у справі уповноважувало суд на стягнення з нього заявленого відшкодування – не ґрунтується на положеннях закону, оскільки позивачем не було заявлено позовних вимог до ТДВ «СК «Гардіан», незважаючи на вжиття судом всіх можливих процесуальних заходів сприяння позивачу у реалізації його процесуальних прав.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
З огляду на положення ст. 263 ЦПК України, суд позбавлений права виходу поза межі визначених позивачем позовних вимог, а тому стягнення шкоди з особи, до якої позовних вимог позивачем не заявлено – законодавством не передбачено. 
Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач      Ю. В. Дряниця

Судді:      Г. Л. Карпушин

А. І. Дорош