Справа № 729/788/26 2/729/772/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І м е н е м У к р а ї н и
заочне
29 липня 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі: 
головуючої судді Булиги Н. О.
при секретарі Романченко С. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобровиця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за договором,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» через систему «Електронний суд» звернулося до Бобровицького районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №4358737, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти у розмірі 7000 грн. строком користування до 28.07.2021 року, з визначенням процентів за користування кредитом та інших обов`язкових платежів, передбачених умовами договору та Правилами кредитодавця.
Позивач зазначає, що зазначений кредитний договір укладено в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця шляхом акцепту публічної оферти та підписання його одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом), який відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису та підтверджує волевиявлення відповідача на укладення договору на визначених умовах.
Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором та надав позичальнику кредитні кошти шляхом їх перерахування на платіжний інструмент (банківську картку), зазначений відповідачем під час оформлення кредиту, що підтверджується матеріалами справи.
В подальшому, 01 квітня 2026 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір відступлення права вимоги № АК 01-04/2026, відповідно до якого до позивача перейшли права грошової вимоги за кредитними договорами первісного кредитора, у тому числі за кредитним договором № 4358737 від 01.01.2021, укладеним із ОСОБА_1 .
Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло статусу нового кредитора у зобов`язанні та отримало право вимоги до відповідача щодо погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у межах переданих прав.
У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів та інших передбачених договором платежів належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Згідно з розрахунком позивача, станом на дату звернення до суду загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 4358737 від 01.01.2021 становить 45599,20 грн., з яких: 7 000 грн. — заборгованість за основною сумою кредиту (тілом кредиту), 38599,20 грн. — заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, які позивач просить стягнути з відповідачки, а також судові витрати та витрати на правову допомогу.
Ухвалою від 02.06.2026 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та прийнято рішення про розгляд справи з повідомленням сторін. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала, а відтак, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов, передбачених ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 ЦПК України.
Враховуючи те, що сторони до суду не з`явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав.
Судом встановлено, що 01.01.2021 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 4358737 в електронній формі шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця із застосуванням одноразового ідентифікатора, що підтверджується наданими позивачем копією кредитного договору, логуванням подій та листом про підтвердження заявки на кредит (а.с. 10-12).
Відповідно до умов кредитного договору № 4358737 від 01.01.2021 кредитодавець надав відповідачу кредитні кошти у сумі 7000,00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом у строки та на умовах, визначених договором. Строк дії договору встановлено до 28.07.2021 року.
Факт надання кредитних коштів та їх перерахування на платіжний засіб відповідачки підтверджується листом про перерахування коштів за кредитом та доказами отримання (перерахування) грошових коштів за кредитним договором № 4358737 від 01.01.2021, наданими позивачем до матеріалів справи (а.с. 28).
Судом встановлено, що відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 31.01.2026 загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 4358737 від 01.01.2021 становить 45599,20 грн, з яких: 7000,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу та 38599,20 грн – заборгованість за нарахованими процентами. При цьому, проценти нараховано до 28.07.2021 (а.с. 42-43).
Судом також встановлено, що 01.04.2026 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір факторингу № АК 01-04/2026, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги за низкою кредитних договорів, у тому числі за кредитним договором № 4358737 від 01.01.2021, укладеним з ОСОБА_2 (а.с. 46-50).
На підтвердження переходу права вимоги позивачем надано договір факторингу, Акт приймання-передачі реєстру прав вимоги, Акт приймання-передачі інформації та Витяг з реєстру боржників, до якого включено відповідачку (а.с. 51-55).
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України, до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов`язанні в тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу права вимоги.
Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права вимоги до відповідачки за кредитним договором № 4358737 від 01.01.2021 у повному обсязі.
Як видно із розрахунку заборгованості, станом на 07.05.2026 загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 4358737 від 01.01.2021 становить 45599,20 грн, з яких: 7000,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу та 38599,20 грн – заборгованість за нарахованими процентами (а.с.45).
Доказів належного виконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, а також доказів погашення заборгованості повністю або частково матеріали справи не містять.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а одностороння відмова від його виконання не допускається.
З огляду на встановлені судом обставини, вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України).
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вказаний вище кредитний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи, що відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання, умови договору не виконала, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Вирішуючи питання стягнення судових витрат суд виходить з такого.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правничої допомоги №02-07/2024 від 02 липня 2024 року, укладеного між позивачем та "ЛІГАЛ АССІСТАНС", прайс-лист, заявку про надання юридичної допомоги №340 від 01.04.2026, витяг з акту № 33 про надання юридичної допомоги від 30.04.2026.
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).
Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, а також те, що вказана категорія справ не є складною та існує чисельна усталена судова практика щодо розгляду аналогічних справ, враховуючи, що подання таких позовів, зокрема від імені ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не є одиничним випадком і, відповідно, не потребує значного часу для професійного адвоката для складання позовної заяви, ураховуючи її зміст, обґрунтування, викладені обставини, долучені докази, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу, складність даної справи та ціну позову, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, суд визначає вартість наданих послуг на правову допомогу у розмірі 6000 грн.
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 205, 207, 512, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 628, 630, 1048-1052, 1054, 1077, 1080, 1082 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію» ст.ст.133, 137, 141, 247, 264, 265, 274, 279, 280, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за кредитним договором № 4358737 від 01.01.2021 року у розмірі 45599 (сорок п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 20 копійок.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» 03150, вул. Ґедройця Єжи, буд.6, оф.521, м. Київ, код ЄДРПОУ 42640371.
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Суддя Н. О. Булига