ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/60702/24 Суддя (судді) першої інстанції: Кочанова П.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Терези Ю.О., Файдюка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А
ОСОБА_1 , звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 перерахувати та виплатити пенсію в розмірі 80% від суми грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 жовтня 2024 року №13/12368/с;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 80% від суми грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 жовтня 2024 року №13/12368/с, з урахуванням нарахованої індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», та з урахуванням нарахованої індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01 лютого 2023 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 .
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2023 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 жовтня 2024 року №13/12368/с.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ЄДРПОУ 42098368, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) пенсію на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 жовтня 2024 року №13/12368/с у розмірі 80% грошового забезпечення, без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01 лютого 2023 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України (паспорт серія НОМЕР_2 ) та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, як отримувач пенсії відповідно до Закону №2262-XII.
Відповідно до наявних в матеріалах адміністративного провадження витягів з пенсійної справи ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) пенсію позивачу призначено в розмірі 80% сум грошового забезпечення.
З 01 березня 2022 року позивачу проведено індексацію пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 118 від 16 лютого 2022 року «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» у розмірі 2212 гривень 06 копійок.
З 01 березня 2023 року позивачу проведено індексацію пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 24 лютого 2023 року «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» у розмірі 1500 гривень 00 копійок.
Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №13/12368/с від 23 жовтня 2024 року розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01 січня 2023 року становить: посадовий оклад - 8370,00 грн., оклад за військовим (спеціальним) званням - 2250,00 грн., надбавка за вислугу років (50%) - 5310,00 грн., надбавка за особливості проходження служби (65%) - 10354,50 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (10%) - 837,00 грн., премія (140%) - 11718,00 грн., усього - 38839,50 грн.
В листопаді 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про проведення перерахунку основного розміру пенсії відповідно до оновленої довідки про розмір грошового забезпечення.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 25 листопада 2024 року повідомлено про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки №13/12368/с від 23 жовтня 2024 року.
Крім того, розмір пенсії ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) станом на 10 січня 2025 року становить 27639 гривень 58 копійок, разом з тим, розмір пенсії до виплати становить 23610 гривень 00 копійок, що, в свою чергу, підтверджує факт обмеження пенсійної виплати.
Не погоджуючись з вказаними діями відповідача щодо не проведення належного перерахунку пенсії, позивач звернувся за захистом своїх прав з відповідним позовом до суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови, порядок та правові засади пенсійного забезпечення громадян України з числа осіб, які проходили військову службу, службу в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України, а також інших осіб, які відповідно до цього Закону мають право на пенсійне забезпечення, врегульовано Законом № 2262-ХІІ.
Як убачається з преамбули Закону № 2262-ХІІ, держава забезпечує особам, які мають право на пенсію відповідно до цього Закону, належний рівень пенсійного забезпечення шляхом встановлення пенсій у розмірі не нижче визначеного законом прожиткового мінімуму, здійснення перерахунку раніше призначених пенсій у разі підвищення грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій та реалізації на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Частиною другою статті 51 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, які мають право на пенсію згідно із цим Законом, а також членам їх сімей, здійснюється з першого числа місяця, що настає після місяця, у якому виникли обставини, які зумовлюють зміну розміру пенсії.
Водночас частиною четвертою статті 63 Закону № 2262-ХІІ визначено, що всі пенсії, призначені відповідно до цього Закону, підлягають перерахунку у зв`язку зі збільшенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01 березня 2018 року, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців із числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), а також осіб рядового і начальницького складу.
У редакції пункту 4 Постанови № 704, чинній до 24 лютого 2018 року, було визначено, що посадові оклади та оклади за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу обчислюються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом станом на 1 січня відповідного календарного року (але не менш як 50 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом на 1 січня цього ж року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 та 14.
При цьому додатки 1 та 14 до Постанови № 704, у яких наведено таблиці із відповідними тарифними коефіцієнтами, містять примітки роз`яснювального характеру. У цих примітках, зокрема, визначено порядок здійснення арифметичної операції множення, яка застосовується для розрахунку посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями залежно від відповідного тарифного коефіцієнта, а також встановлено правила округлення результатів таких розрахунків. Водночас зазначені примітки не містять норм права.
Надалі постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), яка набрала чинності 24 лютого 2018 року, до Постанови № 704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції, відповідно до якої встановлено, що розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом станом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Таким чином, зі змісту Постанови № 704 у редакції Постанови № 103 убачається, що розрахунковою величиною для визначення посадових окладів та окладів за військовими званнями як складових грошового забезпечення військовослужбовців є фіксований розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений законом станом на 01 січня 2018 року, тоді як мінімальна заробітна плата або її частина при здійсненні відповідних розрахунків не застосовується.
Разом із тим постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким, серед іншого, були внесені зміни до пункту 4 Постанови № 704.
Отже, починаючи з 29 січня 2020 року, зміни до пункту 4 Постанови № 704, внесені пунктом 6 Постанови № 103, застосуванню не підлягають.
Відтак відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення зазначених змін, а також вимог пункту 1 Приміток до Додатка 1 і Примітки до Додатка 14 Постанови № 704, з 29 січня 2020 року посадові оклади та оклади за військовими (спеціальними) званнями повинні визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня відповідного календарного року (але не менш як 50 відсотків мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня такого року), на відповідний тарифний коефіцієнт, визначений у додатках 1, 12, 13 та 14 до Постанови № 704.
У подальшому пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704» (далі - Постанова № 481) було вирішено:
скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (Офіційний вісник України, 2018 року, № 20, ст. 662); 
внести зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (Офіційний вісник України, 2017 року, № 77, ст. 2374), виклавши абзац перший цього пункту у такій редакції: 
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу і деяких інших осіб визначаються виходячи з розміру 1762 гривні шляхом множення цієї величини на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Постанова № 481 набрала чинності 20 травня 2023 року.
Наведені зміни були прийняті вже після виникнення спірних правовідносин.
При цьому положення Постанови № 481 не містять приписів щодо надання їй зворотної дії в часі, у тому числі стосовно правовідносин, які виникли після 29 січня 2020 року - дати ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі № 826/6453/18, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування пункту 6 Постанови № 103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704.
За загальним правилом дії нормативно-правових актів у часі відповідний акт регулює правовідносини з моменту набрання ним чинності, що залежить, зокрема, від обставин його офіційного опублікування. Водночас нормативно-правовим актом може бути визначено іншу дату початку його дії, яка є пізнішою за дату його прийняття та набрання чинності, або передбачено його застосування з дати, що календарно передує даті прийняття такого акта. Проте відповідна вказівка щодо особливостей його дії в часі має бути прямо закріплена у самому нормативно-правовому акті.
Так, відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» постанови Кабінету Міністрів України набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, однак у будь-якому разі не раніше дня їх офіційного опублікування.
З наведеного правового регулювання випливає, що 29 січня 2020 року виникла обставина, яка зумовила підвищення розміру грошового забезпечення військовослужбовців за такими його складовими, як посадовий оклад та оклад за військовим званням. Це підвищення відбулося у зв`язку з виникненням у суб`єкта владних повноважень - органу, відповідального за фінансове забезпечення, обов`язку здійснювати розрахунок зазначених складових із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня відповідного календарного року, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом станом на 01 січня 2018 року.
Статтею 7 Закону України від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що станом на 01 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для однієї працездатної особи становив 1762 гривні.
Водночас статтею 7 Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що з 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для однієї працездатної особи становить 2684 гривні.
Суд звертає увагу, що довідку № 13/12368/с від 23 жовтня 2024 року було оформлено з урахуванням наведених змін у правовому регулюванні, передбаченому Постановою № 704, у зв`язку з підвищенням з 01 січня 2023 року грошового забезпечення відповідних категорій осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Разом із тим суд зауважує, що викладена у листі відповідача від 25 листопада 2024 року відмова у проведенні перерахунку пенсії позивача не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки зазначений лист має виключно інформаційний характер та сам по собі не породжує для позивача юридичних наслідків.
З огляду на встановлені обставини та наведене правове регулювання суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для непроведення перерахунку пенсії позивача на підставі та з урахуванням відомостей, зазначених у довідці № 13/12368/с від 23 жовтня 2024 року. Невчинення відповідачем необхідних дій щодо такого перерахунку свідчить про допущення ним протиправної бездіяльності, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне визнати таку бездіяльність протиправною з наведених вище мотивів.
Надаючи оцінку питанню щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром, який становить десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, суд зазначає таке.
Відповідно до положень статті 2 Закону України від 08 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VI) максимальний розмір пенсій, призначених або перерахованих відповідно, зокрема, до законів України «Про державну службу» та «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Одночасно із цим Законом № 3668-VI було внесено зміни до статті 43 Закону № 2262-XII, яку викладено у редакції, відповідно до якої максимальний розмір пенсії не може бути більшим за десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Надалі Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2262-XII та доповнено частину п`яту статті 43 положенням, за змістом якого тимчасово, у період із 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії не міг перевищувати 10740 гривень.
Разом із тим Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII визнано такими, що не відповідають Конституції України, тобто неконституційними.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини зазначеного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, визнані неконституційними, втратили чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, а саме з 20 грудня 2016 року.
При цьому Конституційний Суд України виходив із того, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, право на пенсійне забезпечення яких передбачено Законом № 2262-ХІІ, порушує сутність конституційних гарантій безумовного забезпечення належного рівня соціального захисту осіб, на яких поширюється дія частини п`ятої статті 17 Конституції України та які виконували або виконують обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності й недоторканності України.
Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), який набрав чинності 01 січня 2017 року, було внесено зміни до частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, відповідно до яких слова та цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами та цифрами «по 31 грудня 2017 року».
Вирішуючи спір, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 30 жовтня 2020 року у справі № 522/16881/17 та від 17 жовтня 2021 року у справі № 343/870/17, у яких сформульовано висновок щодо застосування положень Закону № 2262-ХІІ у подібних правовідносинах, пов`язаних з обмеженням пенсій військовослужбовців максимальним розміром.
За змістом наведеної правової позиції буквальне тлумачення змін, внесених Законом № 1774-VIII, у взаємозв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 дає підстави стверджувати, що після визнання частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ неконституційною та втрати нею чинності така норма фактично відсутня у тексті Закону № 2262-ХІІ. Відповідно, внесені до цієї частини зміни, які полягали лише у заміні певних слів і цифр, не могли бути реалізовані. Отже, зміни, внесені Законом № 1774-VIII до частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, яка на той час уже була визнана неконституційною та втратила чинність, зокрема щодо продовження строку дії обмеження пенсії, самі по собі не створюють належних правових підстав для застосування такого обмеження.
Крім того, Рішенням Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року № 7-р(ІІ)/2022 визнано такими, що не відповідають Конституції України, тобто неконституційними, приписи статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами в частині поширення їх дії на Закон № 2262-XII. Конституційний Суд України дійшов висновку, що такі положення не забезпечують належного рівня соціальних гарантій, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, котрі проходять службу у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також осіб, які зі зброєю захищають суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у лютому 2014 року.
Таким чином, застосоване відповідачем обмеження максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого визначено Законом № 2262-ХІІ, не ґрунтується на чинних положеннях законодавства та є протиправним. У зв`язку із цим заявлені позивачем вимоги у відповідній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року- залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Ю.О. Тереза 

В.В. Файдюк