ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/10810/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О. М. - головуючий, Кролевець О. А., Мамалуй О. О.,
за участю секретаря судового засідання Долгополової Ю. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу 
Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"
на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Шапрана В.В., Андрієнка В.В., Буравльова С.І. 
від 31.03.2026
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд"
до Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"
про стягнення 352 604 кг кукурудзи 3 класу,
за участю представників:
від позивача: Архіпов О.Ю., Минець В.І., 
від відповідача: Перевозник П.В.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про стягнення 352 604 кг кукурудзи 3 класу.
В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд" вказує, що відповідно до Договору складського зберігання № 7-ЗБ/2021 від 13.07.2021 ним було передано Акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на зберігання зерно кукурудзи 3 класу на кормові потреби 2021 року та станом на 30.06.-01.07.2022, що була визначена сторонами як гранична дата зберігання, у зерносховищах Філії Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Хлібна база №78" знаходилися належні позивачу 12 411 676 кг кукурудзи. 
Позивач зазначає, що у період з 01.07.2022 по 07.06.2023 зерновий склад відвантажив усю кількість продукції - 12 411 676 кг кукурудзи за вимогою позивача. 17.04.2024 Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Хлібна база №78" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд" підписали Акт-розрахунок №26 за результатами остаточного відвантаження продукції за Договором складського зберігання №7-ЗБ/2021 від 13.07.2021, пунктом 17 якого передбачили, що поклажедавцеві підлягає поверненню 352 604 кг кукурудзи 3 класу, кормові потреби.
Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" не повернуло Товариству з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд" за його письмовими вимогами 352 604 кг кукурудзи 3 класу, кормові потреби, тому позивач просить стягнути це майно в судовому порядку.
Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій
13.07.2021 АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі директора філії АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Хлібна база №78" Щербини С.В. (зерновий склад) та ТОВ "Кернел-Трейд", в особі керівника підрозділу закупівлі в Кіровоградській області (поклажодавець), укладено Договір складського зберігання зерна №7-3Б/2021 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого поклажодавець зобов`язаний передати зерно, а зерновий склад зобов`язаний прийняти його на зберігання на умовах, визначених цим договором, і у встановлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані передбаченому договором та законодавством.
Відповідно до п. 1.3 Договору кількість зерна, що передається на зберігання, його якісні показники та інші характеристики зазначаються у складських документах, що видаються зерновим складом поклажодавцю, відповідно до умов договору.
Пунктом 1.4 Договору визначено, що при виконанні умов договору сторони керуються Положенням про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки філіями та структурними підрозділами ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", затвердженим наказом від 22.06.2017 №136, яке розміщене на сайті www.pzcu.gov.ua.
Пунктом 2.4 Договору передбачено, що у разі невідповідності показників якості зерна технічним умовам державних стандартів, характеристикам і нормам класоутворювальних показників, зерновий склад (у разі технологічної можливості) за рахунок поклажодавця здійснює доведення (доробку) такого зерна до відповідних показників якості, які враховуються при розрахунках залікової ваги і нарахуваннях за послуги Зерновим складом, зазначених у Додатку №2 до Договору. Підписання цього Договору поклажодавцем свідчить про те, що він повідомлений та погоджується сплатити в повному обсязі послуги з доробки такого зерна зерновим складом, згідно п. 10.4 Договору.
Згідно з пунктами 3.1, 3.4 Договору зерновий склад приймає від поклажодавця зерно, забезпечує його кількісне і якісне зберігання та здійснює відвантаження (видачу) зерна поклажодавцю. Після закінчення строку зберігання зерна, поклажодавець зобов`язаний забрати зерно із зернового складу не пізніше останнього дня граничного строку зберігання, вказаного у п. 13.1 Договору. Невиконання поклажодавцем обов`язку вчасно забрати зерно зі зберігання призводить до наслідків, передбачених п. 13.5 Договору, ч. 3 ст. 31 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" від 04.07.2002 №37-IV.
У пункті 5.1 Договору вказано, що ведення обліку і оформлення операцій з зерном здійснюється зерновим складом згідно з розділом VII Положення.
Зерно на зерновому складі зберігається знеособлено. На письмову вимогу поклажодавця про відокремлене (персоніфіковане) зберігання зерна, та за наявності у зернового складу технічної, технологічної можливості забезпечення такого зберігання, сторони можуть укласти додаткову угоду про відокремлене (персоніфіковане) зберігання на умовах та у порядку, передбаченому додатковою угодою до Договору (п. 5.3 Договору).
За умовами п.п. 7.6, 7.7, 7.8 Договору відвантаження зерна проводиться після повної оплати поклажодавцем послуг зернового складу, включно з оплатою послуг по відвантаженню зерна. Сторони погодили, що у разі відсутності повної оплати поклажодавцем наданих послуг Зерновим складом, останній має право притримати зерно або частину зерна до моменту повного погашення заборгованості. Відвантаження зерна здійснюється зерновим складом за фізичною вагою і за фактичними показниками якості, сформованими відповідно до загальної партії зерна на час відвантаження, що зберігається на зерновому складі, якщо інше не передбачено Договором та додатковими угодами до нього. Якість зерна підтверджується посвідченням про якість зерна, виданим виробничо-технологічною лабораторією зернового складу. У разі виникнення спірних питань щодо якості зерна, порядок врегулювання розбіжностей визначається відповідно до розділу IV Положення.
Відповідно до п. 7.9 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 13.07.2021) при відвантаженні зерна згідно з заявою поклажодавця на відвантаження, Зерновий склад надає поклажодавцю попередній Акт-розрахунок із зазначенням убутку (втрат) у вазі зерна за рахунок поліпшення якісних показників при зберіганні строком до 3 місяців: по вологості - не більше 0,3% (зерно кукурудзи не більше 0,7%), по сміттєвій домішці з урахуванням аспіраційного пилу (у разі наявності аспіраційних систем) - не більше 0,2%; при зберіганні строком понад 3 місяці: по вологості - не більше 0,5% (зерно кукурудзи не більше 0,7%), по сміттєвій домішці з урахуванням аспіраційного пилу (у разі наявності аспіраційних систем) - не більше 0,2% від загальної партії зерна, що передається зерновому складу на зберігання із базисними показниками якості або поверх норм списань, зазначених в актах доробки при надходженні зерна з показниками якості вище базисних, а також за рахунок природного убутку при зберіганні відповідно до "Норм природних втрат зерна та продуктів його переробки при зберіганні на зернових складах та зернопереробних підприємствах та Порядку розрахунку норм природних втрат зерна та продуктів його переробки при зберіганні на зернових складах та зернопереробних підприємствах", затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.06.2019 №316, які застосовуються до загальної кількості за видатком і залишком за актом розрахунку (затвердженого сторонами зразку, наведеного у Додатку №4 Договору) з наданням розрахунку середнього строку зберігання.
При остаточному відвантаженні зерна, сторони складають остаточний Акт-розрахунок розміру втрат з урахуванням вищезазначених вимог чи збільшення кількості зерна по вазі за рахунок зміни показників якості, який має бути наданий поклажодавцю не пізніше дати відвантаження зерна та погашення відповідного складського документа. Поклажодавець зобов`язаний погодити та повернути зерновому складу остаточний Акт-розрахунок із зазначенням розміру убутку (втрат) чи збільшення кількості зерна по вазі за рахунок зміни показників якості, у строк не пізніше 10 (десяти) робочих днів, з дня отримання примірника Акту-розрахунку від зернового складу. У разі незгоди з даними зазначеними в Акті-розрахунку, або у випадках, коли партія зерна не прийнята підприємством одержувача поклажодавець зобов`язується надати зерновому складу лист-заперечення для подальшого вирішення спірного питання, або пролонгації строку підписання Акту-розрахунку.
У пункті 4 Додаткової угоди №1 від 13.07.2021 до Договору вказано, що зерновий склад несе перед поклажодавцем матеріальну відповідальність за кількісні та якісні показники зерна, яке передане на зберігання за Договором та зобов`язується відшкодувати поклажодавцю документально підтверджені збитки або невиправдану нестачу зерна, а також погіршення його якості, якщо таке є наслідком порушень встановлених правил зберігання, коштами або однорідною продукцією належної якості.
Пунктом 12.2 Договору передбачено, що зерновий склад не несе відповідальності за збереження якості та кількості зерна після того, як зерно було передано зі зберігання поклажодавцю (його уповноваженому представнику), а також після закінчення граничного строку зберігання зерна (п. 13.1 договору), якщо граничний строк зберігання зерна не було продовжено за домовленістю сторін відповідною додатковою угодою.
Згідно з п. 13.1 Договору строк зберігання зерна - до подання поклажодавцем вимоги про його повернення, але у будь-якому випадку, повернення зерна всіх зернових, олійних (крім насіння ріпаку) та зернобобових культур поклажодавцю відбувається не пізніше 31.05.2022 (граничний строк зберігання).
У випадку невжиття поклажодавцем заходів щодо відвантаження у повному обсязі зерна після закінчення граничного строку зберігання вказаного в Договорі, зерновий склад на власний розсуд згідно з п. 7.45 розділу VII Положення проводить роботи з переважування, а також здійснює оздоровчі заходи щодо залишків зерна, із складанням відповідних Актів зачистки. Поклажодавець зобов`язаний відшкодувати витрати на проведення таких робіт в порядку, встановленому Договором, згідно наданих зерновим складом рахунків (п. 13.5 Договору).
Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 31.05.2022, а в частині розрахунків - до повного виконання. В частині виконання зобов`язань про нерозголошення конфіденційної інформації - згідно відповідних умов Договору (пункт 17.1 Договору). 
Додатковою угодою №2 від 01.06.2022 до Договору сторони дійшли згоди внести зміни в розділ 13 договору "строки зберігання зерна" та викласти п. 13.1 в наступній редакції: "строк зберігання зерна - до подання поклажодавцем вимоги про його повернення, але у будь-якому випадку, повернення зерна всіх зернових, олійних (крім насіння ріпаку) та зернобобових культур поклажодавцю відбувається не пізніше 30.06.2022 (граничний термін зберігання).".
Станом на 01.07.2022 на зберіганні у зернового складу знаходилося 12 411,676 тон належної ТОВ "Кернел-Трейд" кукурудзи 3 класу, що підтверджується складською квитанцією №12 від 01.07.2022 серії ББ №273771 та підписаним сторонами актом-розрахунком від 01.07.2022.
Листом вих. №92 від 31.08.2022 АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" повідомило керівника підрозділу закупівель ТОВ "Кернел-Трейд" про необхідність підписання нового договору складського зберігання зерна, за тарифами, які почали діяти для всіх поклажодавців з 01.07.2022. При цьому, АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" повідомило ТОВ "Кернел-Трейд", що зерно зберігається в зерносховищах силосного типу, які не рекомендовано використовувати для довготривалого зберігання без проведення оздоровчих робіт, переміщення, оскільки в них відсутня система активного вентилювання. Довготривале зберігання зерна сприяє підвищенню температури, розвитку мікроорганізмів та шкідників зернових запасів, та як наслідок, погіршуються органолептичні та класоутворювальні показники якості, збільшується вміст зіпсованого та пошкодженого зерна. АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" вказало, що на дату складення цього листа в партії зерна кукурудзи спостерігається значне підвищення температури, що може призвести до погіршення показників якості, тому у таких випадках приймають невідкладні заходи з охолодження, використовуючи для таких цілей усю наявну техніку з очистки та активного вентилювання. Зерно кукурудзи відноситься до крихких крохмальних типів, які схильні до механічних пошкоджень під час проходження ланцюга технологічного обладнання при завантаженні та відвантаженні з місткостей. Внаслідок переміщення погіршуються показники якості зерна, а саме збільшується вміст битих зерен (зернова домішка) та фракції прохід сита (сміттєва домішка), що унеможливлює виконання зовнішньоекономічних договорів. У зв`язку з довготривалим зберіганням і проведенням оздоровчих робіт, убуток (втрати) у вазі зерна за рахунок зміни якісних показників при зберіганні перевищуватиме 0,9% від загальної ваги зерна, що надійшло на зберігання зерновому складу.
Тотожного змісту був лист АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до ТОВ "Кернел-Трейд" вих. №101 від 23.09.2022, який у відповідності до опису вкладення в цінний лист та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №2503004596802 був отриманий позивачем 28.09.2022.
Листом вих. №0610К2 від 06.10.2022 ТОВ "Кернел-Трейд" просило АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" відвантажити з 12-го жовтня 2022 року залізничним транспортом кукурудзу в кількості 12 412 тон із вказаними позивачем показниками якості.
Листом вих. №116 від 13.10.2022 АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" повідомило керівника підрозділу закупівель ТОВ "Кернел-Трейд", що станом на дату складення цього листа в партії зерна кукурудзи спостерігається значне підвищення температури, що призвело до погіршення показників якості, тому філією, для збереження якісних показників зерна кукурудзи та припинення процесу самозігрівання, було прийнято рішення для зниження температури зерна кукурудзи за допомогою зерносушарки із нагнітанням холодного атмосферного повітря. Внаслідок довготривалого зберігання зерна кукурудзи та процесів не залежних від зернового складу, а саме - підвищення температури, частково збільшилась кількість пошкоджених зерен. А також в результаті проведення оздоровчих робіт, згідно з інструкцією №9-7-88 ш4.14 по охолодженню відбулося погіршення якісних показників, а саме: збільшення зернової домішки за рахунок збільшення кількості битих зерен, частково збільшилась кількість пошкодженого зерна та сміттєва домішка (прохід сита). Для виконання умов контракту при відвантаженні зерна кукурудзи та доведенні до базисних показників проводяться додаткові технологічні операції з очистки з метою зменшення вмісту битого зерна та сміттєвої домішки, а саме доробка через сепаратор. В ході такої доробки отримані відходи 1 та 2 категорії, які згідно з п. 5.5 Договору поклажодавець зобов`язаний забрати. В зв`язку зі значною кількістю отриманих відходів і неможливістю їх накопичення на території філії відповідачем було запропоновано позивачу здійснювати вивіз таких відходів по мірі їх фактичного накопичення та за повідомленням зернового складу шляхом направлення повідомлення на електронну пошту, яка зазначена в реквізитах договору.
Листом вих. №121 від 18.10.2022 (отриманий позивачем 19.10.2022) АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" повідомило керівника підрозділу закупівель ТОВ "Кернел-Трейд", що при відвантаженні зерна кукурудзи філією проводитимуться додаткові технологічні операції з очистки з метою зменшення вмісту битого зерна та сміттєвої домішки. Таким чином, при відвантаженні зерна кукурудзи власності ТОВ "Кернел-Трейд" утворюватимуться зерновідходи. Пошкоджені зерна за рахунок зазначених чинників (факторів) та враховуючи те, що таке зерно неможливо доробити (покращити), показники якості залишатимуться незмінними та будуть відповідно різнитися на момент такого відвантаження, у порівнянні із зазначеними в листі ТОВ "Кернел-Трейд" вих. №0610К2 від 06.10.2022.
Листом вих. №142 від 02.11.2022 АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" повідомило керівника підрозділу закупівель ТОВ "Кернел-Трейд", що зерно зберігається в зерносховищах силосного типу, які не рекомендовано використовувати для довготривалого зберігання, оскільки в них відсутня система активного вентилювання. Також згідно з пунктом 4.2 Інструкції №9-7-88 за прийнятих умов зберігання зерна кукурудзи в зерносховищах елеватора, його вологість не повинна бути вища, ніж допустима. Допустима вологість зерна кукурудзи, яке зберігаються до 1 року становить - 13,5%, а вище року - 12%. В зв`язку з тим, що Договором граничний строк зберігання становить менше одного року рівень вологості кукурудзи не відповідав рівню, що передбачений для довготривалого зберігання. У зв`язку з чим в партії зерна кукурудзи, яке належить ТОВ "Кернел-Трейд", спостерігається значне підвищення температури, що призвело до погіршення показників якості. Філією були прийняті всі невідкладні заході з охолодження, але це не надало значних результатів тому погіршився стан зерна та процес самозігрівання не припинився. Тому філією, для збереження якісних показників зерна кукурудзи та припинення процесу самозігрівання, було прийнято рішення для зниження температури зерна кукурудзи за допомогою зерносушарки із нагнітанням холодного атмосферного повітря. Внаслідок довготривалого зберігання зерна кукурудзи та процесів не залежних від зернового складу, а саме - підвищення температури, частково збільшилась кількість пошкоджених зерен. З огляду на наведене відповідач просив позивача прийняти зерно кукурудзи, яке відвантажується з зернового складу за фактичними показниками якості, згідно лабораторних посвідчень якості зерна відправника. Даний лист згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №2503004636502 був отриманий ТОВ "Кернел-Трейд" 08.11.2022.
Листом вих. №154 від 16.11.2022 АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" повідомило ТОВ "Кернел-Трейд" про підвищені показників температури в 10 силосах елеватора, в яких зберігається зерно кукурудзи, а також про появу стороннього, невластивого запаху, що призведе до погіршення показників якості зерна, а саме збільшиться кількість пошкоджених та зіпсованих зерен. Відповідач просив позивача якомога швидше відреагувати на зазначену в листі інформацію та вжити всі необхідні заходи для подальшого відвантаження зерна кукурудзи, що знаходиться на зберіганні філії АТ "ДПЗКУ". Даний лист згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №2503004642677 був отриманий ТОВ "Кернел-Трейд" 25.11.2022.
Листом вих. №158 від 21.11.2022 АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" повторно повідомило ТОВ "Кернел-Трейд" про підвищення температури в силосах елеватора, в яких зберігається зерно кукурудзи, та появу стороннього, не властивого зерну, запаху, а також про збільшення кількості (вмісту) пошкоджених та зіпсованих зерен через високу температуру. 
Листом вих. №163 від 29.11.2022 АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" вчергове повідомило ТОВ "Кернел-Трейд" про підвищення температури в силосах елеватора, в яких зберігається зерно кукурудзи, та появу стороннього, не властивого зерну, запаху, а також про те, що верхній шар зернової маси має невластивий колір, який змінився на темно-коричневий, що призведе до погіршення показників якості зерна, а саме -збільшитеся кількість пошкоджених та зіпсованих зерен. З огляду на наведене відповідач повідомив позивача, що є необхідність в негайному проведенні оздоровчих робіт, а саме: охолодження шляхом внутрішнього переміщення зернової маси через зерносушарку із нагнітання холодного атмосферного повітря, а це в свою чергу призведе до погіршення показників якості зерна кукурудзи, а саме збільшенню кількості: битих (зернова домішка) до 8-10%; пошкоджених (зернова домішка) не менше 30%; зіпсованих (сміттєва домішка) до 8%.
У період з 01.07.2022 по 07.06.2023 АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" відвантажило зерно кукурудзи в кількості 12 411 676 кг, за вимогою ТОВ "Кернел-Трейд".
17.04.2024 Філія АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Хлібна база №78" та ТОВ "Кернел-Трейд" підписали Акт-розрахунок №26 за результатами остаточного відвантаження продукції за Договором. Пунктом 17 Акту-розрахунку передбачено, що підлягає поверненню поклажодавцеві 352 604кг кукурудзи 3 класу, кормові потреби.
Спір у справі виник у зв`язку із твердженням ТОВ "Кернел-Трейд" (поклажодавця) про виникнення у АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (зернового складу) обов`язку передати позивачеві додатковий обсяг кукурудзи (понад обсяг, що був переданий відповідачеві на зберігання), який виник через зменшення якості (за відсотком сміттєвої домішки) повернутої із зберігання кукурудзи по відношенню до кукурудзи, яку було передано на зберігання.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції
Господарський суд міста Києва рішенням від 16.01.2025 у задоволенні позову відмовив.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що зерновий склад має обов`язок повернути (відшкодувати) поклажодавцеві обсяг зерна, у разі повернення зерна гіршої якості (збільшення сміттєвої домішки у зерні, що повернуто), безвідносно до існування чинного договору зберігання зерна між сторонами, що кваліфікується судом як відшкодування збитків, спричинених пошкодженням зерна.
Акт-розрахунок (як відомості, що відображені в ньому, так і висновки), який укладається сторонами при поверненні поклажедавцеві останньої партії зерна із зернового складу, не є безумовним та неспростовним доказом наявності того чи іншого обов`язку у підписантів такого акту-розрахунку та оцінюється у сукупності із іншими доказами та нормами договору / законодавства.
З огляду на те, що збільшення сміттєвої домішки сталося через невивезення позивачем зерна кукурудзи після закінчення строку його зберігання, в той час як позивач не довів наявності умислу або грубої необережності відповідача (ч. 3 ст.950 Цивільного кодексу України) у сукупності із добросовісними діями АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", спрямованими на завчасне інформування позивача про ризики пошкодження зерна, то наведене виключає можливість притягнення відповідача до відповідальності за погіршення якості зерна (відшкодування / повернення донарахованої кількості зерна через збільшення сміттєвої домішки у повернутому зерні).
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026, у справі № 910/10810/24 рішення місцевого господарського суду скасовано. Позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кернел-Трейд» 352 604 кг кукурудзи 3 класу, кормові потреби, якістю згідно ДСТУ 4525:2006, 28751,33 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 43127,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суд апеляційної інстанції мотивована тим, що:
- позивачу було повернуто зерно з гіршими якісними показниками;
- це призвело до зменшення кількості чистого зерна;
- механізм компенсації такої різниці передбачений договором та галузевими правилами;
- відповідна кількість зерна була об`єктивно розрахована самим відповідачем та зафіксована у підписаному акті-розрахунку;
- відповідач не довів помилковість таких розрахунків;
- у спірній ситуації мова йде не про збитки позивача, завдані внаслідок збільшення сміттєвої домішки в зерні кукурудзи, а про спонукання до виконання взятих відповідачем на себе зобов`язань, визначених актом-розрахунком №26 від 17.04.2024.
Судом апеляційної інстанції враховано суперечливу поведінку Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», оскільки останнє спочатку самостійно склало та підписало акт-розрахунок з чітко визначеною компенсаторною кількістю зерна, водночас, після виникнення спору односторонньо вважало акт «помилковим», направило альтернативну редакцію з незаповненим п. 17 та, зрештою, відмовилося виконувати зафіксоване в первісному акті зобов`язання.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою (нова редакція) на постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі №910/10810/24, у якій просило її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1 та 3 частини 2 статті 287 ГПК України
Відповідач вважає, що суд апеляційної інстанції прийняв оскаржувану постанову з неправильним застосуванням норм матеріального права (ст. 202, ч. 1 ст. 631, ст.ст. 948, 951, ч. 3 ст. 950, ч. 3 ст. 959 ЦК України, ч. 1 ст. 31, ч. 3 ст. 33, ст. 34 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні») та з порушенням норм процесуального права (ч.4 ст. 75, ч. 3 ст. 86, ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 236, ч. 1 ст. 237, п.п. 5, 6, 7, 8 ч. 4 ст. 238 ГПК України), що призвело до неправильного вирішення справи.
Наявність підстав для касаційного оскарження з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України обґрунтовано тим, що апеляційний господарський суд застосував норми ч. 4 ст. 75 ГПК України без урахування висновку щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №916/3197/17.
Також апеляційний господарський суд в оскаржуваній постанові не застосував норми ст. 951 ЦК України та ст. 34 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, та не врахував висновки щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду від 21.11.2023 у справі №906/435/22, від 31.08.2022 у справі №188/1095/15, від 03.03.2020 у справі №916/3197/17, від 15.04.2020 у справі №643/14079/17, від 17.12.2019 у справі №905/147/18, від 06.07.2018 у справі №911/2731/17, від 23 лютого 2022 у справі № 922/2182/21, від 20 жовтня 2021 у справі №523/5169/18, від 19 жовтня 2022 у справі №204/1482/20, від 26 січня 2022 у справі №911/2525/19, від 17 вересня 2019 у справі №916/2750/18, від 20 липня 2021 у справі №911/1707/18, від 11 квітня 2018 у справі №910/12827/17, від 05.02.2019 у справі №10/Б-5022/1319/2011, від 22 травня 2018 у справі №910/12258/17, від 27 листопада 2018 у справі №910/22274/17, від 11 червня 2018 у справі №916/613/17, від 12 червня 2019 у справі №175/1646/15.
Вважає, що належним способом судового захисту у подібних правовідносинах є відшкодування збитків, завданих втратою, нестачею чи пошкодженням товару (зерна), переданого на зберігання.
Вказане підтверджується сталою практикою Верховного Суду (постанови від 21.11.2023 у справі №906/435/22, від 31.08.2022 у справі №188/1095/15, від 03.03.2020 у справі №916/3197/17, від 15.04.2020 у справі №643/14079/17, від 17.12.2019 у справі №905/147/18, від 06.07.2018 у справі №911/2731/17 тощо).
Наявність підстав для касаційного оскарження з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України обґрунтовано тим, що відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування у подібних до цієї справи правовідносинах норм ч. 3 ст. 950, ч. 3 ст. 959 ЦК України та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» у поєднанні із нормами ст. 948 ЦК України та ч. 1 ст. 31 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» при вирішенні питання чи є технічна помилка (яка в подальшому була виправлена), допущена при первісному оформленні облікового документу (акту-розрахунку), підставою для виникнення у зернового складу обов`язку щодо видачі поклажодавцю додаткової кількості зерна (понад ту кількість, яку поклажодавець передав зерновому складу на зберігання) за обставин, що поклажодавець не забрав своєчасно зерно після закінчення строку його зберігання та у визначений ч. 3 ст. 959 ЦК України строк не заявив про нестачу або пошкодження зерна, а з боку зернового складу відсутні умисел чи груба необережність, які могли би призвести до зміни якості зерна після закінчення строку його зберігання?
Також відсутній висновок Верховного Суду щодо питання, які саме норми матеріального права підлягають застосуванню до вирішення спору у подібних правовідносинах зберігання зерна.
Позивач у відзиві на касаційну скаргу просив залишити її без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Також сторонами з дозволу суду подані додаткові пояснення. 
Позивач зазначив, що з точки зору Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», акт-розрахунок являється первинним документом, який містить відомості про господарські операції та тягне за собою зміну майнового та фінансового стану сторін. Він визначає фінансові зобов`язання сторін за фактично надані зерновим складом послуги.
Складання Акту-розрахунку завжди було обов`язковим при виконанні договорів складського зберігання зерна. Обов`язок формування акту-розрахунку покладається саме на зерновий склад. Підпунктом 1.16, пункту 1, Розділу V Положення про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки філіями та структурними підрозділами ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", передбачено, що видача зерна, побічних продуктів і відходів проводиться у фізичній масі в обсягах, зазначених в акті-розрахунку.
Форма Акту-розрахунку передбачена Положенням АТ «ДПЗКУ» - Додаток 7. Розроблений і затверджений АТ «ДПЗКУ» Акт-розрахунок містить рядок 17 «Нарахування у масі та висновок про обґрунтованість нарахувань», що повною мірою відповідає усталеній практиці взаємовідносин «Зерновий склад- Поклажодавець» і відтворює зміст Акту-розрахунку, який був затверджений Інструкцією про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затверджена Наказом Міністерства аграрної політики №661 від 13.10.2008 року, до її скасування.
Позивач та Відповідач за результатом надання послуг зберігання продукції, керуючись чинним законодавством та Положенням про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки філіями та структурними підрозділами ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", затвердженого наказом від 22.06.2017 №136, яке розміщене на сайті www.pzcu.gov.ua (далі - Положення ДПЗКУ № 136) уклали Акт-розрахунок №26 від 17.04.2024 року, в якому Відповідач визнав свій обов`язок щодо повернення продукції, яка утворилася внаслідок здійснених складських операцій із зерном протягом фактичного терміну його зберігання, що підтверджується первинними документами та розрахунком, здійсненим відповідно до Положення ДПЗКУ № 136.
Відповідач у додаткових поясненнях зазначив, що за своєю правовою природою акт-розрахунок не є договором або актом цивільного законодавства, а отже (в силу приписів ч. 1 ст. 14 ЦК України) він не може бути підставою для виникнення у зернового складу обов`язку щодо видачі поклажодавцю додаткової кількості зерна, понад ту кількість, яку поклажодавець передав на зберігання. Тим більше, не може бути підставою для виникнення такого обов`язку у зернового складу технічна помилка, допущена при первісному оформленні акту-розрахунку, яка в подальшому була виправлена.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Спірним у цій справі є питання чи виникло у Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (зернового складу) зобов`язання передати позивачеві кукурудзу понад обсяг, що був переданий поклажедавцем зерновому складу на зберігання, на підставі підписаного між сторонами акту-розрахунку №26 від 17.04.2024, який самостійно розрахований зерновим складом через зменшення якості (за відсотком сміттєвої домішки) повернутої зі зберігання кукурудзи по відношенню до кукурудзи, яку було передано на зберігання.
Правовідносини між власниками зерна та суб`єктами зберігання зерна (зерновими складами) регулюються, зокрема, положеннями глави 66 Цивільного кодексу України та Законом України "Про зерно і ринок зерна в Україні".
Відповідно до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберегти річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Частинами 1, 2 статті 957 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання, укладений складом загального користування, є публічним договором.
Статтею 26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що договір складського зберігання зерна є публічним договором, за яким зерновий склад зобов`язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб`єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.
Статтею 938 Цивільного кодексу України визначено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. 
Статтею 948 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок поклажодавця забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.
Згідно з частиною 3 статті 946 Цивільного кодексу України якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. 
Закінчення строку зберігання не позбавляє зберігача обов`язку зберігати річ надалі, оскільки, згідно зі статтею 949 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, та у стані, якому вона була прийнята на зберігання, при цьому цей обов`язок не припиняється після закінчення строку договору зберігання.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.07.2021 між АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та ТОВ "Кернел-Трейд" укладено Договір складського зберігання зерна №7-3Б/2021, згідно з п. 1.1 якого поклажодавець зобов`язаний передати зерно, а зерновий склад зобов`язаний прийняти його на зберігання на умовах, визначених цим договором, і у встановлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані передбаченому договором та законодавством.
Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 31.05.2022, а в частині розрахунків - до повного виконання. В частині виконання зобов`язань про нерозголошення конфіденційної інформації - згідно відповідних умов Договору (пункт 17.1 Договору).
Додатковою угодою №2 від 01.06.2022 до Договору сторони дійшли згоди внести зміни в розділ 13 договору "строки зберігання зерна" та викласти п. 13.1 в наступній редакції: "строк зберігання зерна - до подання поклажодавцем вимоги про його повернення, але у будь-якому випадку, повернення зерна всіх зернових, олійних (крім насіння ріпаку) та зернобобових культур поклажодавцю відбувається не пізніше 30.06.2022 (граничний термін зберігання).".
Станом на 01.07.2022 на зберіганні у зернового складу знаходилося 12 411,676 тон належної ТОВ "Кернел-Трейд" кукурудзи 3 класу, що підтверджується складською квитанцією №12 від 01.07.2022 серії ББ №273771 та підписаним актом-розрахунком від 01.07.2022.
Такі обставини були встановлені у рішенні Господарського суду м. Києва від 28.05.2024 у справі №910/19640/23, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024, та набрало законної сили.
Оскільки за рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2024 у справі №910/19640/23 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кернел-Трейд» на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» заборгованість за зберігання кукурудзи за договором № 7-3Б/2021 від 13.07.2021 за період з 01.07.2022 по 07.06.2023 у розмірі 4870842,56 грн, а також 232817,56 грн 3% річних та 613738,05 грн інфляційних втрат та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кернел-Трейд», як поклажодавець, сплатило стягнуту за рішенням суду заборгованість у повній сумі, то позивач має право справедливо розраховувати на виконання зерновим складом своїх зобов`язань, в тому числі і щодо збереження якості зерна кукурудзи протягом всього строку зберігання.
За висновками суду апеляційної інстанції спір у справі виник у зв`язку з поверненням зерновим складом зерна кукурудзи позивачу у стані, який не є еквівалентним переданому на зберігання, а саме зі збільшеним показником сміттєвої домішки, що призвело до зменшення кількості чистого зерна. З урахуванням специфіки правовідносин складського зберігання таке погіршення якісних показників прямо впливає на кількісно-вартісний результат повернення продукції.
Отже, предметом спору у цій справі є не відповідальність за пошкодження зерна як така, а визначення належного обсягу виконання зобов`язання з повернення зерна.
Механізм компенсації різниці, яка виникає внаслідок зміни показників якості зерна (зокрема, сміттєвої домішки), є елементом належного виконання зобов`язання зі зберігання, а не заходом цивільно-правової відповідальності.
Такий механізм був прямо передбачений п. 7.9 договору складського зберігання, Положенням №136 та типовими формами актів-розрахунків.
Відповідно, у разі повернення зерна гіршої якості, поклажодавець має отримати еквівалентний обсяг чистого продукту, що досягається шляхом донарахування відповідної кількості зерна.
Відповідач, заперечуючи проти висновків суду апеляційної інстанції, в обґрунтування доводів касаційної скарги посилається, зокрема на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм права, у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
Разом із цим, враховуючи запроваджені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 критерії оцінки подібності правовідносин, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на правові висновки, викладені у наведених ним постановах, зважаючи на таке.
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Водночас колегія суддів зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.
З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків суду касаційної інстанції в кожній конкретній справі.
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях.
Відповідач зазначає, що апеляційний господарський суд застосував норми ч. 4 ст. 75 ГПК України без урахування висновку щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №916/3197/17.
Постанова Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №916/3197/17 ухвалена у справі за наслідками вирішення спору про стягнення збитків, завданих внаслідок незбереження товару, переданого Товариству на відповідальне зберігання за укладеним між сторонами договором про надання послуг відповідального зберігання, з посиланням на положення статей 22, 526, 623, 936, 938, 942, 944, 949, 951 Цивільного кодексу України та статей 239, 243 Митного кодексу України. Позов обґрунтовано тим, що у порушення умов договору ТОВ "Толк Консалтинг" не забезпечило повного збереження переданого на відповідальне зберігання товару та не вжило заходів, необхідних для забезпечення схоронності товару, внаслідок чого виникла нестача товару, переданого Митницею на відповідальне зберігання, а позивач поніс збитки від втрати майна у розмірі ринкової вартості нестачі майна та у зв`язку з додатковими витратами на оплату послуг з проведення незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна, які відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу.
У пункті 38 цієї постанови дійсно міститься посилання на частини 4, 7 статті 75 ГПК України.
У пункті 39 зазначено, що преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Враховуючи, що судовими рішеннями у адміністративній справі № 815/2881/17 встановлено факт, що має істотне значення та не підлягає повторному доказуванню під час вирішення цього господарського спору, а саме факт протиправної бездіяльності Одеської митниці ДФС щодо неналежного зберігання свіжого часнику, вилученого Митницею на підставі протоколу про порушення митних правил від 02.12.2016 № 0770/10000/16, у складських приміщеннях, розташованих за адресою: м. Одеса вул. Новомосковська, 9, якими користується відповідач, Верховний Суд відхилив доводи скаржника про помилкове неврахування судами попередніх інстанцій встановленого судовими рішеннями у адміністративній справі № 815/2881/17 факту збереження на території ТОВ "Толк Консалтинг" неналежним чином часнику, вилученого на підставі протоколу про порушення митних правил від 02.12.2016 № 0770/10000/16, оскільки зазначені доводи ґрунтуються на помилковому довільному тлумаченні змісту вказаних судових рішень.
Наведена норма статті 75 ГПК України є загальною та застосовується до невизначеного кола справ. 
Постанова Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №916/3197/17 не містить висновку щодо того як належить застосовувати норму статті 75 ГПК України, натомість суд з посиланням на цю норму, застосував правило про преюдицію при вирішенні спору у цій справі.
Відповідач вважає, що під час розгляду справи № 910/1080/24 суд апеляційної інстанції правильно послався на рішення Господарського суду м. Києва від 28.05.2024 у справі №910/19640/23, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024, та набрало законної сили, яким встановлено преюдиційні обставини для цієї справи, однак фактично не погоджується з оцінкою цих обставин, наданою судом апеляційної інстанції.
Отже, посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03.03.2020 у справі №916/3197/17, як на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, свого підтвердження не знайшли.
Також відповідач у касаційній скарзі зазначає про те, що апеляційний господарський суд в оскаржуваній постанові не застосував норми ст. 951 ЦК України та ст. 34 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», які підлягали застосуванню до спірних правовідносин. Оскільки відповідач вважає, що акт-розрахунок є обліковим документом, в якому відображаються операції зі зберігання зерна, такий акт лише фіксує результати господарських операцій і не спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків сторін, з огляду на що акт-розрахунок № 26 від 17.04.2024 не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України.
Зазначив, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду від 21.11.2023 у справі №906/435/22, від 31.08.2022 у справі №188/1095/15, від 03.03.2020 у справі №916/3197/17, від 15.04.2020 у справі №643/14079/17, від 17.12.2019 у справі №905/147/18, від 06.07.2018 у справі №911/2731/17, від 23 лютого 2022 у справі № 922/2182/21, від 20 жовтня 2021 у справі №523/5169/18, від 19 жовтня 2022 у справі №204/1482/20, від 26 січня 2022 у справі №911/2525/19, від 17 вересня 2019 у справі №916/2750/18, від 20 липня 2021 у справі №911/1707/18, від 11 квітня 2018 у справі №910/12827/17, від 05.02.2019 у справі №10/Б-5022/1319/2011, від 22 травня 2018 у справі №910/12258/17, від 27 листопада 2018 у справі №910/22274/17, від 11 червня 2018 у справі №916/613/17, від 12 червня 2019 у справі №175/1646/15, слід зазначити таке.
У справі № 906/435/22 причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з Відповідача збитків у сумі 12 721 760 грн за неповернення переданого на зберігання майна, а саме насіння соняшника високоолеїнового першого класу у кількості 795,11 тон.
У справі № 188/1095/15 предметом спору є відшкодування збитків у розмірі 14 376 624 грн, завданих фізичною особою власнику врожаю насіння соняшника ФГ «Агрорух» внаслідок того, що належний позивачу врожай насіння соняшника зібраний на підставі проведеного 09 серпня 2014 року державним виконавцем опису та арешту посівів соняшника на виконання ухвали суду про забезпечення позову в іншій справі та переданий на відповідальне зберігання фізичній особі. Після скасування ухвалою суду від 14 жовтня 2014 року заходів забезпечення позову врожай насіння соняшника власнику не повернутий.
У справі № 916/3197/17 постанова Верховного Суду від 03.03.2020 ухвалена за наслідками вирішення спору про стягнення збитків, завданих внаслідок незбереження товару, переданого Товариству на відповідальне зберігання за укладеним між сторонами договором про надання послуг відповідального зберігання.
У справі № 643/14079/17 заявлено позов про відшкодування шкоди завданої внаслідок втрати майна за договором зберігання. Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору фізична особа передала на зберігання до ДП «ХЕМЗ» маневровий тепловоз ТГМ-4А, а також візки до нього з колісним парами. Згідно умов договору ДП «ХЕМЗ» (зберігач), зобов`язується зберігати річ, яка передана йому поклажодавцем, і повернути її поклажодавцеві у схоронності, повернути майно за першою вимогою поклажодавця, нести майнову відповідальності за псування, втрату, та нестачу майна. Восени 2015 року позивачеві стало відомо, що у серпні 2015 року належний йому тепловоз ТГМ-4А зник з території ДП «ХЕМЗ» і його було вивезено з території зберігача та продано без його згоди. Позивач просив стягнути з ДП «ХЕМЗ» збитки від втрати речі в сумі 1 876 360,00 грн; компенсацію моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн; судові витрати.
За обставинами справи №905/147/18 на виконання умов договору зберігання від 27.03.2017 № 25/111, укладеного між сторонами, позивачем як поклажодавцем передано ТОВ "Збагачувальна фабрика № 105" (зберігачу) вугільну продукцію (вугільний концентрат) у кількості, асортименті, з якісними характеристиками та в порядку і на умовах, визначених цим договором. У порушення умов договору відповідач не виконав вимогу позивача щодо відвантаження у квітні 2017 року вугільного концентрату у кількості 16 190 тон, оскільки повернув товар не в повному обсязі та гіршої якості, ніж було прийнято на зберігання, чим заподіяно позивачу збитків у розмірі 3 327 339,54 грн. Неналежне виконання умов договору є, на думку позивача, підставою для нарахування передбачених умовами договору штрафних санкцій: пені у розмірі 0,1 % від вартості всього майна за кожен день прострочення виконання обов`язку щодо відвантаження майна та штрафу у розмірі 10 % від вартості майна, що підлягало відвантаженню, за недотримання вказівок поклажодавця.
У справі № 905/147/18 вирішувалося питання про стягнення 397 748,40 грн збитків у зв`язку із втратою майна, переданого на зберігання на підставі договору зберігання № 04/07/2014-2 від 04.07.2014.
У справі № 911/2731/17 вирішувалося питання про стягнення 397 748,40 грн збитків у зв`язку із втратою майна, переданого на зберігання на підставі договору зберігання № 04/07/2014-2 від 04.07.2014.
Тобто в усіх наведених відповідачем у касаційній скарзі справах були заявлені позовні вимоги про стягнення збитків, виникнення яких пов`язано з виконанням договору зберігання.
Жодна з наведених відповідачем постанов не містить обставин, подібних тим, що встановлені у справі № 910/10810/24, щодо складання зерновим складом за результатами повернення поклажедавцеві зі складу зерна акту-розрахунку на виконання Положення про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки філіями та структурними підрозділами ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", затвердженого наказом від 22.06.2017 №136, самостійного визначення в акті-розрахунку зобов`язання щодо повернення певної кількості зерна, а також направлення такого акту для погодження зазначених в ньому показників поклажедавцеві та отримання згоди поклажедавця. Обставин погодження та застосування сторонами механізму компенсації різниці, яка виникає внаслідок зміни показників якості зерна (зокрема, сміттєвої домішки), який є елементом належного виконання зобов`язання зі зберігання, який передбачає у разі повернення зерна гіршої якості, поклажодавець має отримати еквівалентний обсяг чистого продукту, що досягається шляхом донарахування відповідної кількості зерна.
Так само в наведених постановах відсутній висновок щодо правової природи акту-розрахунку. Як і висновок, що за встановлених у справі № 910/10810/24 обставин, належним способом захисту є саме вимога про стягнення збитків.
Щодо постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 у справі № 922/2182/21, то у цій справі спір виник з корпоративних правовідносин через те, що один із трьох учасників Товариства передав свою частку за актом приймання-передачі третій особі, а інші учасники звернулися з позовом про переведення на них прав і обов`язків покупця, вважаючи що було порушено їх переважне право купівлі частки.
У справі №523/5169/18 позивач звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області Бурана А. В., Товариства з обмеженою відповідальністю «Александрія Нова» (далі - ТОВ «Александрія Нова»), ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавля М. В., Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління державної фіскальної служби в Одеській області, про скасування рішень про державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації права власності та іншого речового права, визнання недійсним договору оренди, визнання недійсним акта прийому-передачі та протоколу загальних зборів.
У справі №204/1482/20 Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до державного реєстратора виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Юрченка Д. С., Резнікова П. П., Товариства з обмеженою відповідальністю «Трітек Сервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним акта приймання-передачі нерухомого майна, припинення права власності та зобов`язання повернути земельну ділянку.
У справі №911/2525/19 заявлено позов про визнання недійсним акту приймання-передачі майна та визнання права власності на майно в порядку ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства.
У справі №916/2750/18 предметом позову є, зокрема, вимога ТОВ "Александрія Нова" до ФОП Юраша Р. А. про визнання нечинним акта прийому-передачі від 01.01.2008 у зв`язку із відсутністю у ньому реквізитів (ідентифікуючих даних) сторін і зазначенням неправдивої інформації, а саме: "Сума в размере 650 000 (шестьсот пятьдесят тысяч) гривен получена в полном объёме. Претензий по оплате согласно п. 3.2 Арендодатель не имеет", із посиланням на положення статей 202, 203, 215 Цивільного кодексу України.
У справі №911/1707/18 ліквідатор арбітражний керуючий Загородній О.М., ТОВ "Шакур" та ФОП Волкодав Д.В. заявили позов про визнання недійсними правочинів та спростування майнових дій ФГ "Кухарук", який мотивовано тим, що під час проведення ліквідаційної процедури ліквідатору стало відомо, що керівником ФГ "Кухарук" вчинялися дії на виведення майна (активів) боржника, шляхом його передачі заінтересованим особам стосовно боржника та за заниженою вартістю або безоплатно, тому наявні підстави для застосування положень статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) щодо визнання недійсними відповідних правочинів та спростування майнових дій боржника.
У справі №910/12827/17 Товариство з обмеженою відповідальністю "Будинок Оптики" звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання відсутнім у відповідача прав іпотекодержателя згідно Іпотечного договору, як таких, що не були набуті на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги.
У справі №10/Б-5022/1319/2011 керуючий санацією арбітражний керуючий Окряк А.В. просив визнати недійсним договір б/н від 07.04.2011, укладений ПП Тернопільська фірма "Будівельник" і Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Головацького 3А" та Акт прийому-передачі незавершеного будівництвом об`єкта "Багатоквартирний житловий будинок із вбудованими автостоянками та громадськими приміщеннями в м. Тернополі від 15.04.2011 в межах справи про банкрутство.
У справі №910/12258/17 заявлено позов про визнання недійсним договору №14/12 від 14.12.2015, укладеного між позивачем та відповідачем; визнання недійсними усіх актів прийому-передачі до договору відповідального зберігання №14/12, а саме: №1 від 14.12.2015, №2 від 14.12.2015, №3 від 14.12.2015, №4 від 08.04.2015, №5 від 27.07.2015. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що оспорюваний договір укладений з порушенням чинного законодавства України, оскільки такий договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і у ньому відсутня така істотна умова, як ціна договору, яка відповідно до частини 3 статті 180 Господарського кодексу України у будь-якому разі повинна була бути погодженою сторонами при укладенні договору.
У справі №910/22274/17 ТОВ "Будинок оптики" звернулося до місцевого суду з позовною заявою до ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Агропросперіс Банк" про визнання недійсним правочину, оформленого у вигляді Акта приймання-передачі прав вимоги від 02.12.2013 до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В. за реєстровим номером 1533, в частині переходу прав вимоги за Іпотечним договором №699004046603007/І від 31.07.2013, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. за реєстровим номером 1473.
У справі №916/613/17 заявлено позов про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Группа компаній "Главстрой", яке оформлене протоколом від 13.08.2014 за № 26; визнання недійсним з моменту укладення договору про переведення боргу та передавання прав та обов`язків від 13.08.2014, укладеного між ТОВ "УніКредіт Лізінг", ТОВ "Группа компаній "Главстрой" та ТОВ "Панстрой", визнання недійсним з моменту вчинення правочину, оформленого актом приймання-передачі від 13.08.2014 між ТОВ "Группа компаній "Главстрой" та ТОВ "Панстрой".
У справі №175/1646/15 заявлено позов про визнання недійсними й скасування протоколу та рішення установчих зборів, визнання статуту асоціації недійсним, визнання недійсною та скасування державної реєстрації, визнання тарифів на послуги з утримання будинків і прибудинкової території та договору недійсними.
Тобто наведені скаржником постанови прийняті у неподібних до справи № 910/10810/24 правовідносинах. У жодній з наведених справ не вирішувався спір щодо зберігання та повернення зерна з зернового складу, а також не міститься висновку щодо складання за результатами повернення зі складу зерна поклажедавцеві акту-розрахунку, складання якого було передбачено Інструкцією про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики №661 від 13.10.2008, чи щодо виконання Положення про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки філіями та структурними підрозділами ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", затвердженого наказом від 22.06.2017 №136 та щодо правової природи акту-розрахунку. 
Викладений у наведених постановах висновок про те, що акт приймання-передачі не має ознак правочину у розумінні статті 202 ЦК України, а є лише первинним документом, тому не підлягає визнанню недійсними, не має значення для цієї справи № 910/10810/24, оскільки у цій справі вимоги про визнання недійсним акту приймання-передачі не заявлялися.
Також у цій справі № 910/10810/24 позивач не визначав підставою позову завдання позивачу збитків внаслідок погіршення якості продукції. Предметом позову у цій справі є спонукання відповідача до виконання зобов`язання в натурі, зокрема повернення продукції в кількості, яка обрахована самим відповідачем за результатом надання послуг зберігання, та вказана ним у акті розрахунку. У цій справі Позивач та Відповідач за результатом надання послуг зберігання продукції, керуючись чинним законодавством та Положенням про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки філіями та структурними підрозділами ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", затвердженого наказом від 22.06.2017 №136, яке розміщене на сайті www.pzcu.gov.ua підписали акт-розрахунок №26 від 17.04.2024, за яким відповідач взяв на себе зобов`язання повернути відповідну кількість продукції, за наслідком здійснених складських операцій із зерном протягом фактичного терміну його зберігання, що підтверджується первинними документами та розрахунком, здійсненим самим відповідачем відповідно до Положення ДПЗКУ № 136.
У цій справі № 910/10810/24 ТОВ «Кернел-Трейд» ставить питання виключно про повернення певного балансу зерна, з урахуванням наявності сміттєвої домішки, що зерновий склав самостійно виявив, зробив обрахунок, який зафіксував в акті-розрахунку №26 від 17.04.2024. При цьому акт-розрахунок підписаний комісією відповідача у складі 3-х осіб, уповноважених відповідачем та направлений для підписання позивачеві, що свідчить про вчинення відповідачем усвідомлених дій з оформлення передачі зерна зі зберігання, які врегульовані чинним законодавством та внутрішніми документами відповідача, та ставить під сумнів твердження відповідач про допущення технічної помилки при його складанні.
Наведені відповідачем у касаційній скарзі постанови Верховного Суду не містять висновку, що обраний позивачем спосіб захисту у подібних до справи № 910/10810/24 правовідносинах, є неналежним.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
З огляду на викладене касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, поданою з підстав передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.
Також у поданій касаційній скарзі відповідач посилається на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних до цієї справи правовідносинах норм ч. 3 ст. 950, ч. 3 ст. 959 ЦК України та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» у поєднанні із нормами ст. 948 ЦК України та ч. 1 ст. 31 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» при вирішенні питання чи є технічна помилка (яка в подальшому була виправлена), допущена при первісному оформленні облікового документу (акту-розрахунку), підставою для виникнення у зернового складу обов`язку щодо видачі поклажодавцю додаткової кількості зерна (понад ту кількість, яку поклажодавець передав зерновому складу на зберігання) за обставин, що поклажодавець не забрав своєчасно зерно після закінчення строку його зберігання та у визначений ч. 3 ст. 959 ЦК України строк не заявив про нестачу або пошкодження зерна, а з боку зернового складу відсутні умисел чи груба необережність, які могли би призвести до зміни якості зерна після закінчення строку його зберігання. Та щодо питання які саме норми матеріального права підлягають застосуванню до вирішення спору у подібних правовідносинах зберігання зерна.
Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
Отже, умовами касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень із зазначеної підстави (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України) є: (1) відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, (2) відсутність такого висновку саме у подібних правовідносинах.
При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 04.02.2025 у справі № 909/996/22, від 10.12.2024 у справі № 904/5475/23, від 08.08.2024 у справі № 906/446/23, від 08.08.2024 у справі № 906/497/23.
Водночас у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.02.2025 у справі № 909/996/22, від 08.08.2024 у справі № 906/446/23 та інших.
Формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
Доводи відповідача зводяться до того, що згідно з пунктом 17.1. (в редакції додаткової угоди № 2 від 01.06.2022) укладений сторонами договір складського зберігання зерна №7-3Б/2021 від 13.07.2021 припинив свою дію 30.06.2022 у зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений.
Так само, 30.06.2022 закінчився граничний строк зберігання зерна ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД», який був визначений у п. 13.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 01.06.2022).
Однак, після припинення дії Договору та закінчення граничного строку зберігання зерна ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» не забрало своє зерно із зернового складу АТ «ДПЗКУ», чим порушило умови п. 3.4. Договору та приписи ст. 948 ЦК України і ч.1 ст. 31 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні».
Остаточне вивезення зерна ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» здійснило тільки 07.06.2023 (тобто через рік після закінчення граничного строку зберігання зерна за Договором).
Як зазначено в акті-розрахунку № 26 від 17.04.2024 та визнається сторонами, в період з 01.07.2022 по 07.06.2023 відповідач відвантажив ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» кукурудзу 3 класу (кормові потреби, врожаю 2021 року) з показником сміттєва домішка 4,71%, тобто у повній відповідності до вимог ДСТУ-4525:2006 (Кукурудза. Технічні умови).
У матеріалах справи відсутні докази умислу чи грубої необережності з бокувідповідача, які могли би призвести до зміни якісних характеристик зерна після закінчення строку його зберігання за Договором.
Навпаки, матеріали справи свідчать про здійснення відповідачем заходів щодо збереження зерна після припинення дії Договору та закінчення граничного строку його зберігання.
Вказане на думку відповідача свідчить про те, що зміна якісних характеристик зерна після закінчення граничного строку його зберігання та припинення дії Договору сталася не через умисел чи грубу необережність з боку відповідача, а внаслідок порушення ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» умов Договору та приписів ст. 948 ЦК України і ч. 1 ст. 31 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», які зобов`язували ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» забрати зерно не пізніше 30 червня 2022 року.
За своєю правовою природою акт-розрахунок не є договором або актом цивільного законодавства, а отже (в силу приписів ч. 1 ст. 14 ЦК України) він не може бути підставою для виникнення у зернового складу обов`язку щодо видачі поклажодавцю додаткової кількості зерна, понад ту кількість, яку поклажодавець передав на зберігання. Акт-розрахунок не є правочином чи складським документом на зерно, а допущення технічної помилки у первісній редакції акту-розрахунку № 26 від 17.04.2024, яка в подальшому була виправлена, не є підставою для виникнення у відповідача обов`язку щодо видачі ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» додаткової кількості зерна, понад ту кількість, яку ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» передало на зберігання.
Однак, суд апеляційної інстанції вищевказаного не врахував, внаслідок чого дійшов хибного висновку про те, що акт-розрахунок №26 від 17.04.2024 у первісній (помилковій) редакції є підставою для стягнення з відповідача на користь ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» додаткової кількості зерна (352 604 кг кукурудзи 3 класу).
Верховний Суд вважає доводи касаційної скарги відповідача помилковими. 
Закінчення строку зберігання не позбавляє зберігача обов`язку зберігати річ надалі, оскільки, згідно зі статтею 949 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, та у стані, якому вона була прийнята на зберігання, при цьому цей обов`язок не припиняється після закінчення строку договору зберігання.
Суд апеляційної інстанції встановив, що позивача на виконання вимог частини 3 статті 946 Цивільного кодексу України та рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2024 у справі №910/19640/23, яке набрало законної сили, сплатив на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» заборгованість за зберігання кукурудзи за договором № 7-3Б/2021 від 13.07.2021 за період з 01.07.2022 по 07.06.2023 у розмірі 4870842,56 грн, а також 232817,56 грн 3% річних та 613738,05 грн інфляційних втрат. У зв`язку з чим слід погодитися з висновками суду апеляційної інстанції, що позивач мав право справедливо розраховувати на виконання зерновим складом своїх зобов`язань, в тому числі і щодо збереження якості зерна кукурудзи протягом всього строку зберігання.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом статей 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок та зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. 
Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, погодився з висновком суду першої інстанції про те, що припинення дії договору не припиняє прав та обов`язків сторін щодо зберігання зерна. 
Тобто, зерновий склад має право як на плату за послуги із зберігання поза межами строків, так і має кореспондуючий цьому праву обов`язок належно надавати послуги зберігання, розумно опікуючись переданим на зберігання зерном.
Порядок обліку й оформлення операцій із зерном у відповідача врегульовано Положенням про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки філіями та структурними підрозділами ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", затвердженим наказом від 22.06.2017 №136, яке розміщене на сайті www.pzcu.gov.ua.
Пунктом 1.16 розділу V Видача зерна цього Положення регламентовано порядок документального оформлення відпуску зерна, а саме передбачено, що видача зерна, побічних продуктів і відходів проводиться у фізичній масі в обсягах, зазначених в акті-розрахунку.
При цьому наведене Положення не містить та відповідачем не надано доказів наявності особливостей щодо оформлення порядку видачі зерна за чинним договором зберігання чи у позадоговірних відносинах.
Форма акту-розрахунку передбачена Положенням про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки філіями та структурними підрозділами ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - Додаток 7. Форма акту-розрахунку є фактично аналогічною до форми №2 «Акт-розрахунок», що затверджена наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №728 від 08.04.2021.
Досліджуючи акт-розрахунок №26 від 17.04.2024, наданий позивачем до матеріалів справи, суд апеляційної інстанції встановив, що цей документ виданий зерновим складом та підписаний з боку відповідача директором філії «Хлібна база №78» Щербина С.В., начальником ВТЛ Драбенко Л.О. та головним бухгалтером Яриш Т.Д.
Зерновий склад підготував і підписав акт-розрахунок №26 від 17.04.2024 на виконання Положення №136, цей акт-розрахунок погоджений позивачем, внаслідок чого відповідач прийняв на себе зобов`язання видати зерно у відповідності до розрахунку розміру збільшення кількості зерна за рахунок зміни показників якості.
Суд апеляційної інстанції оцінив наведені відповідачем доводи, що при оформленні акту-розрахунку №26 від 17.04.2024 філією було допущено технічну помилку, з огляду на що в акті помилково зазначено про наявність залишку кукурудзи 3 класу, кормові потреби 2021 року, в кількості 352604 кг, а також лист відповідача до якого були додані два підписаних з боку відповідача примірники акту-розрахунку №26 від 17.04.2024 у виправленій редакції, у яких міститься незаповнений пункт 17 щодо повернення зерна поклажодавцю. 
Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач жодним чином не обґрунтував ту обставину, що при складанні акту-розрахунку №26 від 17.04.2024 було допущено технічну помилку, та не вказав в чому полягає технічна помилка, про яку вказує відповідач.
Наведені відповідачем в касаційній скарзі доводи також не пояснюють підстави вважати в одному випадку проведення розрахунку та визначення у пункті 17 акту-розрахунку «Нарахування у масі та визначення обґрунтованості нарахувань за рахунок підвищення смітної домішки» кількісного показника культури що підлягає поверненню, а в іншому - виключення цього показника взагалі, при збереження усіх попередніх показників, що були зазначені в первісному акті-розрахунку. 
Тобто відповідач не наводить жодних кількісно-якісних розрахунків, які спростовують попередні розрахунки, наведені ним самим у акті-розрахунку №26 від 17.04.2024, який підписаний обома сторонами, і його позиція, фактично, зводиться до нічим не мотивованого твердження про технічну помилку з боку зернового складу.
Також слід зазначити, що наданий відповідачем акт-розрахунок від 17.04.2024 № 26 (виправлений) також містить посилання на те, що його складено на підставі договору складського зберігання зерна №7-3Б/2021 від 13.07.2021, він підписаний комісією відповідача та направлений позивачеві для погодження. Тобто відповідач свідомо і послідовно діяв у відповідності з існуючими у нього правилами, відповідно до яких при остаточному відвантаженні зерна, сторони складають остаточний Акт-розрахунок розміру втрат чи збільшення кількості зерна по вазі за рахунок зміни показників якості, який має бути наданий поклажодавцю не пізніше дати відвантаження зерна та погашення відповідного складського документа. Поклажодавець зобов`язаний погодити та повернути зерновому складу остаточний Акт-розрахунок із зазначенням розміру убутку (втрат) чи збільшення кількості зерна по вазі за рахунок зміни показників якості, у строк не пізніше 10 (десяти) робочих днів, з дня отримання примірника Акту-розрахунку від зернового складу. А також на виконання цих правил, за якими зерновий склад зобов`язується відшкодувати поклажодавцю документально підтверджені збитки або невиправдану нестачу зерна, а також погіршення його якості, якщо таке є наслідком порушень встановлених правил зберігання, коштами або однорідною продукцією належної якості. На виконання цих правил відповідач склав акт-розрахунок, у якому самостійно визначив своє зобов`язання компенсувати поклажедавцеві 352 604 кг кукурудзи 3 класу.
Отже, такі дії відповідача свідчать про те, що складення акта-розрахунку, а також отримання його погодження від поклажедавця, є обов`язковим для зернового складу.
Наведене спростовує доводи касаційної скарги відповідача про те, що акт-розрахунок є виключно обліковим документом та не породжує для відповідача жодних правових наслідків, оскільки відповідач самостійно визнав обов`язковим складання такого акту-розрахунку та обов`язкове його погодження (підписання) позивачем. Тобто акт-розрахунок є двостороннім документом, який виражає волю обох сторін правовідносин.
Так само вказівка відповідача на те, що він є суб`єктом державного сектору економіки, 100% його акцій належать державі в особі Кабінету Міністрів України, тому не інакше як помилкою при оформленні первісної редакції облікового документу (акту-розрахунку № 26 від 17.04.2024) можна пояснити виникнення у ньому запису про те, що державне підприємство АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» за відсутності на те будь-яких правових підстав має безоплатно передати приватному зернотрейдеру ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» додаткову кількість зерна, а саме - 352 604 кг кукурудзи 3 класу, ринкова вартість якої перевищує 3,5 мільйона гривень, є безпідставною.
Відповідач є юридичною особою та самостійно здійснює свою підприємницьку діяльність. Належність 100% його акцій державі в особі Кабінету Міністрів України не звільняє відповідача від необхідності дотримання вимог чинного законодавства та виконання взятих на себе зобов`язань перед контрагентами незалежно від їх належності до державного чи приватного секторів економіки.
Згідно зі статтею 949 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, та у стані, якому вона була прийнята на зберігання, при цьому цей обов`язок не припиняється після закінчення строку договору зберігання.
Порядок обліку й оформлення операцій із зерном у відповідача врегульовано Положенням про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки філіями та структурними підрозділами ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", затвердженим наказом від 22.06.2017 №136, яке розміщене на сайті www.pzcu.gov.ua.
Відповідач самостійно та свідомо склав акт-розрахунок № 26 від 17.04.2024, який підписаний з боку відповідача директором філії, головним бухгалтером та начальником ВТЛ, та є обов`язковим для відповідача.
Наведені відповідачем у суді касаційної інстанції доводи про те, що у нього не виникало правових підстав чи обов`язку щодо видачі ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» додаткової кількості зерна (а саме - 352 604 кг кукурудзи 3 класу), і саме це свідчить про допущення технічної помилки у первісній (помилковій) редакції акту-розрахунку № 26 від 17.04.2024, може свідчити про наявність спору щодо існування такого зобов`язання, а не про технічну помилку.
При цьому доказів наявності інших (більш вірогідних) підстав або пояснень виникнення такого помилкового запису у первісній редакції акту-розрахунку № 26 від 17.04.2024 матеріали справи не містять.
Відповідач впродовж розгляду спору послідовно намагається довести, що саме наданий ним примірник акту, підписаний одноособово, який не містить заповненого п. 17 щодо обов`язку повернення зерна, є належним доказом у справі.
Однак, відповідач не наводить жодних кількісно-якісних показників, які спростовують проведені ним розрахунки, що були зазначені у первісному акті-розрахунку №26 від 17.04.2024, і його позиція, фактично, зводиться до нічим не мотивованого твердження про технічну помилку з боку зернового складу.
Наведені з цього приводу судом першої інстанції доводи про те, що при оформленні акту-розрахунку №26 від 17.04.2024 філією було допущено технічну помилку, з огляду на що в акті помилково зазначено про наявність залишку кукурудзи 3 класу, кормові потреби 2021 року, в кількості 352604 кг, є необгрунтованими. Суд першої інстанції зазначив, що заповнення графи 17 акту-розрахунку здійснюється автоматично програмою шляхом здійснення обчислення зміни показників сміттєвої домішки зерна, що надійшло (пункт 4), та зерна, що видано (пункт 10); програма не враховує обставини, коли зерновий склад звільняється від обов`язку відшкодування такого погіршення якості; це підтверджується тим, що в акті-розрахунку №26 від 17.04.2024 зазначено, що він складений на виконання п. 7.9 договору складського зберігання зерна №7-3Б/2021 від 13.07.2021, строк дії якого закінчився, а тому акт-розрахунок, підписаний сторонами раніше, не відповідає фактичним результатам операцій з зерном. 
Однак суд першої інстанції не обґрунтував чому він не враховує те, що у наданих відповідачем та підписаних лише ним примірниках акту-розрахунку №26 від 17.04.2024 у виправленій редакції, у яких пункт 17 щодо повернення зерна поклажедавцю є незаповненим, також вказано про те, що їх складено на виконання п. 7.9 договору складського зберігання зерна №7-3Б/2021 від 13.07.2021. Чому зазначення такої інформації у первісному варіанті акту-розрахунку судом сприймається як технічна помилка, яка призвела до автоматичного обчислення зміни показників сміттєвої домішки зерна та визначення зобов`язань зернового складу, а в іншому (виправленому акті-розрахунку) наявність такого посилання, а також збереження усіх попередніх показників, що були зазначені в первісному акті-розрахунку, не призвело до заповнення пункту 17 акту.
Наведене, свідчить про суперечливу поведінку Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», оскільки останнє спочатку самостійно склало та підписало акт-розрахунок з чітко визначеною компенсаторною кількістю зерна, водночас, після виникнення спору односторонньо вважало акт «помилковим», направило альтернативну редакцію з незаповненим п. 17 та, зрештою, відмовилося виконувати зафіксоване в первісному акті зобов`язання, що правильно було враховано судом апеляційної інстанції.
За результатами касаційного перегляду Верховним Судом не встановлено неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права під час ухвалення оскаржуваної постанови. Наведені у касаційній скарзі доводи, які визначені, як підстава касаційного оскарження, не підтвердилися. Встановлені у цій справі обставини не виключають можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права, а тому скаржником не доведено необхідність формування висновків щодо питань застосування норми ч. 3 ст. 950, ч. 3 ст. 959 ЦК України та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» у поєднанні із нормами ст. 948 ЦК України та ч. 1 ст. 31 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» при вирішенні питання допущення відповідачем технічної помилки при самостійному визначенні ним обсягу свого зобов`язання щодо видачі поклажодавцю додаткової кількості зерна. 
Також наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи не підтверджують обставин відсутності єдиної правозастосовчої практики при вирішенні спорів у подібних правовідносинах, що потребує висновку Верховного Суду про застосування норм права.
Отже, касаційна скарга відповідача, подана з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є необґрунтованою.
За таких обставин, перевіривши застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та про відсутність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції з наведених скаржником підстав.
Висновки Верховного Суду
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що вона ухвалена із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її зміни чи скасування з підстав, викладених у касаційній скарзі немає.
Судові витрати
З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись пунктом 5 частини першої статті 296, статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження, відкрите на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі № 910/10810/24, закрити.
2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в частині касаційного оскарження з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.
3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі № 910/10810/24 залишити без змін.
4. Поновити виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі № 910/10810/24.
5. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець 

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй