ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/155/24 пров. № А/857/3105/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про стягнення недоплаченої суми грошової компенсації за невикористану відпустку,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Микуляк П.П.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати грошової компенсації за невикористані відпустки - за 2020 рік у кількості 14 календарних днів, 2021 рік у кількості 36 календарних днів, 2022 рік у кількості 37 календарних днів, яке було виконано Головним управлінням Національної поліції за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 260/5896/23, як такою, що виконана не у повному обсязі; зобов`язати виплатити недоплачену суму грошової компенсації за невикористану відпустку у кількості 87 календарних днів у розмірі 123 876,69 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09 травня 2023 року відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 84 о/с «По особовому складу», відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» його звільнено зі служби в поліції. На день звільнення він мав невикористану відпустку за час проходження служби у поліції, а саме: за 2020 рік у кількості 14 календарних днів, 2021 рік у кількості 36 календарних днів, 2022 рік у кількості 37 календарних днів. Вказує, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 року по справі № 260/5896/23 було зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію за 87 календарних днів невикористаної щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2020-2022 роки. Зауважує, що Головне управління Національної поліції в Закарпатській області провело оплату та нарахування грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 91 361,31 грн. Однак, вважає, що відповідачем не доплачена грошова компенсація у сумі 123 876,69 грн.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 грошової компенсації за 87 днів невикористаної відпустки. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 113 943,03 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2020– 2022 роки, що підтверджено рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/5896/23. Суд першої інстанції виходив із того, що спірні правовідносини в частині визначення порядку обчислення такої компенсації не врегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про Національну поліцію» та Порядком, затвердженим наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, тому підлягають застосуванню положення статті 83 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про відпустки» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Встановивши, що відповідач при виконанні рішення суду застосував механізм розрахунку, передбачений Порядком № 260, замість визначення компенсації, виходячи із середньої заробітної плати за останні дванадцять календарних місяців роботи, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо неповної виплати грошової компенсації та наявність підстав для стягнення на користь позивача недоплаченої суми компенсації в розмірі 113 943,03 грн. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Національної поліції у Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норми КЗпП України, Закону України «Про відпустки» та Порядку, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, не врахувавши спеціальне правове регулювання, встановлене Законом України «Про Національну поліцію» та наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, якими визначено особливий порядок виплати грошового забезпечення поліцейським, зокрема щодо обчислення його виключно виходячи з календарних днів та з урахуванням фіксованого підходу до визначення одноденного розміру. Крім того, суд безпідставно використав довідку про доходи позивача, що містить усі види виплат, включаючи одноразові та компенсаційні, які відповідно до пункту 4 Порядку № 100 не підлягають врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати, та не надав належної оцінки довідці, складеній відповідно до вимог зазначеного Порядку, що призвело до неправильного визначення розміру компенсації та є підставою для скасування рішення.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п.3 ч.1 ст.311 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 09 травня 2023 року відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 84 о/с «По особовому складу», відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, з 15 травня 2023 року.
Стаж служби позивача в поліції на день звільнення складає 12 років 09 місяців 28 днів, вислуга років у календарному обчисленні складає 12 років 09 місяців 28 днів.
Невикористана частина чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році складає 12 календарних днів.
26 червня 2023 року Головне управління Національної поліції в Закарпатській області листом № 22аз/106/2-2023 «Про надання інформації», на запит представника позивача від 15 червня 2023 року, повідомило, що ОСОБА_1 службу в ГУНП в Закарпатській області розпочав з 07 серпня 2017 року. За цей період до звільнення зі служби в поліції невикористана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік складає 09 календарних днів та додаткова оплачувана відпустка за стаж служби в поліції за 2020 рік складає 05 календарних днів; невикористана щорічна основна оплачувана відпустка за 2021 рік складає 30 календарних днів та додаткова оплачувана відпустка за стаж служби в поліції за 2021 рік складає 06 календарних днів; невикористана щорічна основна оплачувана відпустка за 2022 рік складає 30 календарних днів та додаткова оплачувана відпустка за стаж служби в поліції за 2022 рік складає 07 календарних днів. Щорічна основна оплачувана відпустка за 2017, 2018 і 2019 роки та додаткова оплачувана відпустка за стаж служби в поліції за 2017, 2018 і 2019 роки використані у повному обсязі. Відповідно до п. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Станом на 15.05.2023 (на день звільнення ОСОБА_1 ) невикористана частина чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році складала 12 календарних днів, про що було зазначено у наказі про звільнення та здійснено грошову компенсацію.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 260/5896/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області було задоволено, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області щодо невиплати грошової компенсації за невикористану відпустку позивачу за 2020 рік у кількості 14 календарних днів, 2021 рік у кількості 36 календарних днів, 2022 рік у кількості 37 календарних дні та зобов`язано Головне управління Національної поліції України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 87 календарних днів невикористаної щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2020-2022 роки.
Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 по справі № 260/5896/23 було виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 91 361,31 грн., яку визначено відповідно до вимог Наказу МВС від 06.04.2016 № 260 “Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських”. 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині: визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати у повному обсязі позивачу грошової компенсації за 87 днів невикористаної відпустки; зобов`язання відповідача виплатити позивачу недоплачену суму грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 113 943,03 грн.
Колегія суддів частково погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
За змістом ст.45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Закон України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII; у редакції, чинній на момент звільнення зі служби в поліції позивача) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до ч. 1, 3 ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (ст.60 Закону №580-VIII).
Згідно зі ст.92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частинами 1-4 ст.93 Закону №580-VIII встановлено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.
Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до ч. 9, 10 ст.93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.
При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Частинами 1, 2 ст.94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Вказаний нормативно-правовий акт визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС України із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Так, приписами абз. 1 п.8 розділу III Порядку №260 (в редакції, чинній до внесення змін наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2023 №903, тобто, чинній на момент звільнення позивача) поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.
Водночас, положеннями абз. 7 та 8 п.8 розділу ІІІ Порядку №260 визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Надалі, приписами абз. 7-10 п.8 розділу III Порядку №260 (в редакції, чинній після внесення змін наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2023 №903) встановлено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.
Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадку призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день призупинення, крім премії.
Отже, норми Порядку №260 в редакції, чинній до внесення змін наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2023 №903, тобто, чинній на момент звільнення позивача, регулювали питання виплати поліцейським грошової компенсації за невикористану виключно в році звільнення відпуску.
Стосовно виплати поліцейським грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки, Верховний Суд зазначав, що через відсутність правового врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки при вирішенні спору слід застосовувати приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки» (п.60 постанови від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, постанови від 23.10.2019 у справі №826/8185/18).
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» і ч.1 ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
У випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні як основної, так і додаткової відпустки (п.62 постанови Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №160/10875/19).
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, враховуючи практику Верховного Суду, колегія суддів зауважує, що законом не виключаються випадки, коли відпустка за попередні роки не буде використана поліцейським. При цьому, не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку за попередні роки. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Тобто, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
З огляду на не врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №260, на момент звільнення позивача зі служби в поліції, питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки регулюється приписами КЗпП України, Закону України «Про відпустки» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, діючи відповідно до Наказу №260, правомірно визначив розмір одноденного грошового забезпечення шляхом ділення місячного забезпечення на 30 календарних днів та здійснив нарахування компенсації пропорційно кількості невикористаних днів відпустки, колегія суддів вважає помилковими, з вищенаведених підстав.
Надаючи правову оцінку задоволеним судом першої інстанції позовним вимогам в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Закарпатській області виплатити позивачу недоплачену суму грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 113943,03 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - т Порядок №100; у редакції, чинній на момент звільнення позивача), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Підпунктом «б» п.4 Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).
Судом першої інстанції встановлено, що заробітна плата позивача за 12 календарних місяців згідно довідки про доходи позивача з травня 2022 року по квітень 2023 року становить 613555,59 грн.
Посилання скаржника на необхідність врахування довідки про доходи № 89/106/5-24 віди26.01.2024 є необгрунтованими, оскільки вказана довідка містить лише відомості про нараховане грошове забезпечення, натомість довідка, яку долучив позивач, містить відомості також про нараховану індексацію грошового забезпечення та додаткову винагороду відповідно до Постанови № 168 , яка мала постійний характер та виплачувалась щомісячно.
Також, колегія суддів зазначає, що зі змісту довідки Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про доходи позивача з травня 2022 року по квітень 2023 року, встановлено, що матеріальна допомога нарахована позивачу у листопаді 2022 року у сумі 16578,37 грн. 
Колегія суддів зауважує, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.
Тому індексація грошового забезпечення включається для обрахунку компенсації за дні невикористаної основної і додаткової відпусток.
Враховуючи наведене, заробітна плата позивача за 12 календарних місяців перед звільненням (з травня 2022 року по квітень 2023 року) становить 596977,22 грн, а не 613555,59 грн, як помилково зазначив суд першої інстанції.
Також, при обрахунку грошової компенсації за 87 днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки, суд першої інстанції виходив з кількості робочих днів за період з 01.05.2022 по 30.04.2023, тому дійшов висновку, що середньоденна заробітна плата позивача за 12 календарних місяців становить 2359,82 грн (613555,59 грн / 260 робочих днів). 
Однак, застосовуючи правила підрахунку середньої заробітної плати за Порядком №100, колегія суддів враховує вимоги Порядку №260 щодо особливостей обрахунку грошового забезпечення поліцейських з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.
Колегія суддів зазначає, що загальна кількість календарних днів з 01.05.2022 по 30.04.2023 становить 365 днів.
Відтак, середньоденна заробітна плата позивача за 12 календарних місяців становить 1635,55 грн (596977,22 грн / 365 календарних днів).
Отже, грошова компенсація, що повинна була бути нарахована ОСОБА_1 при звільненні за 87 днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки, становить 142292,85 грн (1635,55 грн х 87 днів).
Натомість, на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 року, на підставі Порядку № 260 було виплачено позивачу 91 361,31 грн.
Враховуючи наведене вище, недоплачена сума грошової компенсації за невикористану відпустку у кількості 87 календарних днів складає 50931,54 грн (142292,85 грн – 91361,31 грн).
Судом першої інстанції не враховано вищенаведених обставин та безпідставно зобов`язано Головне управління Національної поліції в Закарпастькій області виплатити позивачу недоплачену суму грошової компенсації за невикористані 87 днів щорічної та додаткової відпустки у розмірі 113 943,03 грн.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зобов`язання Головного управління Національної поліції в Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 50 931,54 грн.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 113 943,03 грн та ухвалення в цій частині нового судового рішення.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі № 260/155/24 скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 113 943,03 грн, та прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області (код ЄДРПОУ – 40108913) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ) недоплачену суму грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 50 931,54 грн (п`ятдесят тисяч дев`ятсот тридцять одна гривня 54 копійки).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська