Дата документу 27.07.2026
Справа № 501/2483/26
2/501/2144/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І., 
за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за 
позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»
до
відповідача  ОСОБА_1 
предмет та підстави позову: про стягнення заборгованості за кредитними договорами
ВСТАНОВИВ:
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 29.05.2026 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №103805551 в розмірі 21395,60 грн., з яких:
- 5000,00 грн. – сума заборгованості за основним зобов`язанням, 
- 3070,70 грн. – сума заборгованості по процентам за користування кредитом,
- 994,90 грн. – сума заборгованості по комісії за надання кредиту,
- 3330,00 грн. – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, 
- 9000,00 грн. – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).
Позов обґрунтовано тим, що 22.09.2025 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено кредитний договір №103805551.
Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 24.02.2024 укладено Договір факторингу №24022026 у відповідності до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийнято права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №2 від 24.02.2026, ТОВ «ФК «ЕАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №103805551 в розмірі 21395,60 грн., з яких:
- 5000,00 грн. – сума заборгованості за основним зобов`язанням, 
- 3070,70 грн. – сума заборгованості по процентам за користування кредитом,
- 994,90 грн. – сума заборгованості по комісії за надання кредиту,
- 3330,00 грн. – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, 
- 9000,00 грн. – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).
Відповідач добровільно не виконував своїх зобов`язань та не здійснив жодного платежу на поповнення рахунку для погашення кредитної заборгованості.
На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Відповідач 06.07.2026 надав до суду відзив на позов, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що:
- у справі відсутні докази перерахунку кредитних коштів;
- існує судова практика щодо неналежних доказів видачі кредит;4
- стягнення плати за обслуговування кредиту (комісії) є незаконною;
- поширення ст.625 ЦК України на спірні правовідносини в умовах воєнного стану є незаконними;
- стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
ІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматичного розподілу від 29.05.2026 цивільну справу розподілено на розгляд судді Петрюченко М.І. (а.с.51).
Ухвалою судді від 17.06.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.53-54).
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, між 22.09.2025 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено кредитний договір №103805551.
Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 24.02.2024 укладено Договір факторингу №24022026 у відповідності до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийнято права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №2 від 24.02.2026, ТОВ «ФК «ЕАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №103805551 в розмірі 21395,60 грн., з яких:
- 5000,00 грн. – сума заборгованості за основним зобов`язанням, 
- 3070,70 грн. – сума заборгованості по процентам за користування кредитом,
- 994,90 грн. – сума заборгованості по комісії за надання кредиту,
- 3330,00 грн. – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, 
- 9000,00 грн. – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).
ІV. Оцінка Суду.
Згідно ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 2 ст.638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, а відтак, колегія суддів доходить висновку про те, що, акцептуючи пропозицію первісних кредиторів, відповідач. електронним цифровим підписом, відтвореним за допомогою одноразового ідентифікатора у договорі про надання коштів на умовах споживчих кредитів приєднався до Правил надання коштів у позику, визнав та погодився на запропоновані кредитором умови користування та порядок надання грошових коштів.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно зі ст.10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст.11 Закону).
Згідно положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18 та інших.
В матеріалах справи наявна копія кредитного договору №103805551 від 22.09.2025 укладеного між ТОВ «МІЛОАН», згідно п.1.1 якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3 Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2 Договору у кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю, сплати комісію та проценти за користування кредитом відповідно до Графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та строки, що визначені цим Договором.
Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 договору позики, сума кредиту складає 5000 грн, строк складає 360 днів, дата повернення позики 17.09.2026.
В пункті 5.1 договору зазначено, що до укладення даного договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту, з інформацією передбаченою ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно п.2.1 кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карт НОМЕР_1 (а.с.8).
В заяві ОСОБА_1 на кредит №103805551 від 22.09.2025 вказано реквізити платіжної картки позичальника, на яку має бути перерахована сума кредиту НОМЕР_1 (а.с.14). 
Відповідно до платіжного доручення №109636552 від 22.09.2022 платіжну картку позичальника ОСОБА_1 кредиту НОМЕР_1 перерахована сума кредиту у розмірі 5000,00 грн. (а.с.19).
Докази у справі підтверджують, що Кредитний договір №103805551 від 22.09.2025 є укладеним, сторони узгодили розмір позики (кредиту), грошову одиницю позики (кредиту), строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позичальника на укладення таких договорів та їх підписання за допомогою одноразового ідентифікатора.
Отже, доводи відповідача у відзиві на позов щодо відсутності доказів перерахунку кредитних коштів, не знаходять свого підтвердження
На підставі вищенаведеного, беручи до уваги те, що вказані кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з електронним підписом первісного кредитора підтверджує її волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що позичальник ОСОБА_1 всі умови договору цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та погодилася із тим, що сторони договорів діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Таким чином, оскільки вказані кредитні договори, які підписані сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд доходить висновку про те, що між первісним кредитором та відповідачем у справі, як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.
Також з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 24.02.2024 укладено Договір факторингу №24022026 у відповідності до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийнято права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №2 від 24.02.2026, ТОВ «ФК «ЕАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №103805551 в розмірі 21395,60 грн., з яких:
- 5000,00 грн. – сума заборгованості за основним зобов`язанням, 
- 3070,70 грн. – сума заборгованості по процентам за користування кредитом,
- 994,90 грн. – сума заборгованості по комісії за надання кредиту,
- 3330,00 грн. – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, 
- 9000,00 грн. – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).
У відповідності до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Отже, за змістом наведених вище положень закону, заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
Наявними у матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення відповідачем спірного кредитного договору та факт існування заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по поверненню кредитних коштів за вказаним договором.
Разом з тим, суд не погоджується з вимогами щодо стягнення заборгованості за комісіями за надання кредиту та обслуговування кредиту в розмірі 994,90 грн. та 3330,00 грн., з огляду на наступне.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) суд зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Положення договору про споживчий кредит щодо комісій за надання кредиту та обслуговування кредиту в розмірі 994,90 грн. та 3330,00 грн., є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.
Таким чином, зазначена винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними.
Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 641/11984/15-ц.
Отже, в цій частині вимоги позову не підлягають задоволенню.
Щодо вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (штрафу, пені), суд керується наступним.
Згідно наданого позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором нараховано 9000,00 грн. неустойки.
Згідно з п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.
Отже на правовідносини між позивачем та відповідачем щодо стягнення штрафних санкцій за договором договорами №8242581 та №101779157 поширюються положення п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню та стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 8070,70 грн., з яких:
- 5000,00 грн. – сума заборгованості за основним зобов`язанням, 
- 3070,70 грн. – сума заборгованості по процентам за користування кредитом.
Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, даний позов ТОВ "ФК "ЄАПБ" підлягає частковому задоволенню.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.
Зокрема, згідно платіжної інструкції №154939 від 15.05.2026 (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 2662,40 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно долі задоволених вимог у розмірі 1004,29 грн. (8070,70 грн. / 21395,60 грн.) * 2662,40 грн.
З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014) суму заборгованості за кредитним договором №103805551 в розмірі 8070,70 грн., з яких: 5000,00 грн. – сума заборгованості за основним зобов`язанням, 3070,70 грн. – сума заборгованості по процентам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014) судовий збір у розмірі 1004,29 грн.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського 
Суду Одеської області М.І.Петрюченко