Справа № 195/925/26
2/195/524/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
(ЗАОЧНЕ)
15.09.2026 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області 
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді – Кондус Л.А., при секретарі – Дєєвої Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду сел. Томаківка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНІТ КАПІТАЛ” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В :
В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНІТ КАПІТАЛ” до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 203426 від 04.10.2025 у розмірі 31 402,50 грн.
Представник позивача позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.10.2025 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір про споживчий кредит № 203426 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
На виконання умов кредитного договору, 04.10.2025 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № 5169-36ХХ-ХХХХ-5462 відповідача, що в свою чергу свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію первісного кредитора, Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Довідкою про перерахування коштів. 
10.10.2025 між Первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу № 10102025 (далі — Договір факторингу 1), відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Відповідно до Реєстру прав вимог №6 від 04.03.2026 до Договору факторингу 1 та Акту прийому-передачі Реєстру прав вимог №6 від 04.03.2026 до Договору факторингу 1, до позивача перейшло право вимоги до відповідача. 
Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором, становить 35 402,50 грн., яка складається з: 16 250,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 14 251,50 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 901,00 грн. — заборгованість по комісії; 4 000,00 грн. — заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Разом з цим, позивач зазначає, що вимоги щодо стягнення штрафних санкцій у межах даного позову не заявляються, у зв`язку з чим загальний розмір грошових вимоги до стягнення становить 31 402,50 грн.  
У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість, а також судовий збір в сумі 2662,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.
22.06.2026 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено Кондус Л.А.
Ухвалою судді від 26.06.2026 відкрито провадження цивільній справі, справу призначено до слухання у спрощеному провадженні з повідомленням сторін. 
Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами.
Представник позивача Кукса К.О. в позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності, при цьому наполягає на позовних вимогах, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була неодноразово повідомлена у встановленому законом порядку, а саме направленням на адресу проживання судових повісток та шляхом оголошення через вебпортал Судова влада. Будь яких заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позов не подано.
З урахуванням того, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних на те причин, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів згідно ст.ст. 280, 281 ЦПК України, оскільки представник позивача у своїй письмовій заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України  фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
04.10.2025 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір про споживчий кредит № 203426 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
На виконання умов кредитного договору, 04.10.2025 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № 5169-36ХХ-ХХХХ-5462 відповідача, що в свою чергу свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію первісного кредитора, Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Довідкою про перерахування коштів. 
10.10.2025 між Первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу № 10102025 (далі — Договір факторингу 1), відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Відповідно до Реєстру прав вимог №6 від 04.03.2026 до Договору факторингу 1 та Акту прийому-передачі Реєстру прав вимог №6 від 04.03.2026 до Договору факторингу 1, до позивача перейшло право вимоги до відповідача. 
Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором, становить 35 402,50 грн., яка складається з: 16 250,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 14 251,50 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 901,00 грн. — заборгованість по комісії; 4 000,00 грн. — заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи), що підтверджується розрахунком заборгованості Карткою обліку виконання договору №203426 (а.с.60-61), випискою з особового рахунку за Договором про споживчий кредит за період 04.03.2026-01.05.2026 (а.с.59).
Однак позивач зазначає, що вимоги щодо стягнення штрафних санкцій у межах даного позову не заявляються, у зв`язку з чим загальний розмір грошових вимоги до стягнення становить 31 402,50 грн.  
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
На виконання ухвали суду про витребування доказів від 29.06.2026 АТ «КБ «ПриватБанк» надав інформацію, що на ім`я ОСОБА_1 банком дійсно було емітовано відповідну банківську картку, та направлено виписки по рахунку за період з 04.10.2025-09.10.2025 (а.с.86-87).
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 уклала кредитний договір № 203426 від 04.10.2025 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС», отримала кредитні кошти, однак не виконала зобов`язання за кредитним договором, тому з неї на користь позивача слід стягнути тіло кредиту у розмірі 16 250,00 грн. та заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом — 14 251,50 грн. 
Щодо вимог про стягнення комісії в сумі 901,00 грн. суд зазначає таке. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно з п. 11 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Пунктами 9, 11 ч.1 ст. 1 Закону визначено, що споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.
Споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно з п. 22 ч.1 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
З цього випливає, що споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу, тобто фізичній особі, на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю.
За положеннями ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Отже, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати комісійної винагороди за обслуговування кредиту.
Крім того, відповідно до ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом і банком.
Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Згідно із ч.ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 7 лютого 2018 року в справі №175/1543/16-ц, яка, відповідно до ч. 4 ст. 264 ЦПК України, має враховуватися судом.
Виходячи з цього суд приходить до висновку про необґрунтованість стягнення з відповідача заборгованості за комісією в сумі 901,00 грн.   
Позивач просить суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд встановив, що понесені ТОВ «Юніт Капітал» витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 грн. підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026 з переліком видів послуг адвоката (а.с.57-58); додатковою угодою №25771557112 до Договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026 (а.с.56); актом прийому-передачі наданих послуг від 05.05.2026 (а.с.55), яким визначено вартість години роботи Адвокатським бюро «ТИМОШЕНКО ТА ПАРТНЕРИ», що в загальній сумі складає 7000 грн.
Водночас, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.   
Згідно з частиною шостою ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, з урахуванням викладеного, оскільки відповідач умови за вказаним договором належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги частково, стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНІТ КАПІТАЛ” заборгованість за кредитним договором № 203426 від 04.10.2025 у розмірі 30 501,50 грн. (тридцять тисяч п`ятсот одна грн. 50 коп.), з яких: 16 250,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 14 251,50 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати позивача зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, що дорівнює 2586,01 грн. (30501,50/31402,50 х 2662,40 =2586,01 грн.) та витрати на правничу допомогу 6799,15 грн (30501,50/31402,50 х7000,00=6799,15). 
Керуючись ст.ст. 3, 4,9, 76-80, 83, 141, 229, 235, ч.2 ст. 247, 258, 259, 265, 274-275, 280-284 ЦПК, суд 
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНІТ КАПІТАЛ” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНІТ КАПІТАЛ” заборгованість за кредитним договором № 203426 від 04.10.2025 у розмірі 30 501,50 грн. (тридцять тисяч п`ятсот одна грн. 50 коп.), з яких: 16 250,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 14 251,50 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНІТ КАПІТАЛ” понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2586,01 грн. (дві тисячі п`ятсот вісімдесят шість грн. 01 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6799,15 грн. (шість тисяч сімсот дев`яносто дев`ять грн. 15 коп.).
Відомості про сторони у справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “ЮНІТ КАПІТАЛ”, місцезнаходження: 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки 34, офіс 333, ЄДРПОУ 43541163; НОМЕР_1 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК».
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: | | Л. А. Кондус