ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/16084/24 Суддя першої інстанції: Падій В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача: Файдюка В.В.,
суддів: Аліменка В.О., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач, ГУ ПФ України в Запорізькій області), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №254150018954 від 04.10.2024 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перевести ОСОБА_1 з 27.09.2024 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», з врахуванням до загального стажу державної служби періодів роботи посадових осіб в органах митної служби на посадах, період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання а також з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Чернігівською митницею від 24.09.2024 № 126, № 130.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII. Оскільки позивач безперервно працювала в органах державної митної служби, прийняла присягу державного службовця та обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері митної політики), їй присвоювались відповідні ранги державного службовця та спеціальні звання, такі періоди роботи (служби), що складає більше 23 років, належить зарахувати до стажу державної служби.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд не врахував, що посадові особи органів державної митної служби, які мають спеціальні звання, не належать до посад державної служби у розумінні Закону України "Про державну службу", а відтак прийшов до помилкового висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що аргументи апеляційної скарги повністю спростовуються сформованою сталою практикою Верховного Суду.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2026 року продовжено строк розгляду справи та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження з 14 липня 2026 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із змісту копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 05 серпня 1984 вбачається, що ОСОБА_1 працювала з 19 травня 1997 року по 16 серпня 2021 року на різних посадах у митних органах.
Позивач перебувала на обліку в Головному управління Пенсійного фонду в Чернігівській області та отримувала пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV.
27 вересня 2024 року позивачем подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області заяву про призначення/переведення з пенсії за віком, яка обчислюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком згідно із Законом України "Про державну службу". До заяви додано зокрема, довідки від 24 вересня 2024 №126, №130, копію трудової книжки.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 04 жовтня 2024 року №254150018954 відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за нормами Закону України "Про державну службу", оскільки у заявниці відсутні 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, оскільки дія сфера Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII не поширюється на осіб, яким присвоюються спеціальні звання.
Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в переведенні на пенсію державного службовця, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду виходить з такого. 
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).
Відповідно до п. 2 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктами п. 10, 12 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XIІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №899-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Як було встановлено раніше, єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за нормами Закону № 3723-ХІІ ГУ ПФ України в Запорізькій області визначено недостатній стаж державної служби, який полягає у незарахуванні трудового стажу ОСОБА_1 на посадах в органах державної митної служби, оскільки, на думку ГУ ПФ України в Запорізькій області, ці посади не відносяться до категорій посад, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ.
Так, пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Приписи абз. 2 п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283), визначали, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів. 
Колегія суддів звертає увагу, що як Законом №889-VIII, так і нормами діючих до нього Закону №3723-XII та Порядку №283 передбачалося зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної митної служби та її територіальних органів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2003 року № 900 затверджено Положення про спеціальні звання працівників і курсантів навчальних закладів митної служби, серед яких, зокрема, визначено таке спеціальне звання як: "інспектор митної служби 1 рангу", "радник митної служби 3 рангу".
Також, постановою Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2013 року № 839 було затверджено Положення про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів, серед яких, зокрема, визначено таке спеціальне звання як: " радник податкової та митної справи ІІІ рангу".
Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 р. № 501 було затверджено Положення про спеціальні звання посадових осіб митних органів, серед яких, зокрема, визначено таке спеціальне звання як: " радник митної служби ІІІ рангу".
Як вбачається з трудової книжки серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 були присвоєні спеціальні звання:
01 квітня 2004 року - інспектор митної служби І рангу;
25 червня 2005 року - радник митної служби 3 рангу.
01 січня 2014 року - радник податкової та митної справи ІІІ рангу;
01 липня 2020 року - радник митної служби ІІІ рангу.
У свою чергу, судова колегія звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №306 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (далі - Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.
Отже, посадові особи державної митної служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.
Указані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі №21-340а13, а також, у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 року у справі №586/965/16-а, від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а, від 18.03.2021 справі №500/5183/17.
Крім того, відповідно до частини 1 статті 569 Митного кодексу України працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.
Частиною 1 статті 588 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час роботи позивача в митних органах) пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Таким чином, оскільки позивач з 19 травня 1997 року по 16 серпня 2021 року безперервно працювала в органах державної митної служби, прийняла присягу державного службовця, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері митної політики), їй присвоєно відповідний ранг державного службовця та спеціальні звання, такий період роботи (служби) ОСОБА_1 , що складає більше двадцяти років, підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що період проходження служби у митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, а відтак і про обґрунтованість його висновків про необхідність скасування спірного рішення ГУ ПФ в Запорізькій області від 04 жовтня 2024 року №254150018954 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії державного службовця.
У площині наведеного колегією суддів враховується, у межах спірних правовідносин праву позивача отримати пенсію за Законом №3723-ХІІ кореспондує обов`язок відповідача прийняти рішення щодо її призначення.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Як було встановлено раніше, оскільки на час звернення із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ ОСОБА_1 досягнула необхідного пенсійного віку, на день набрання чинності Законом № 889-VІІІ мала понад 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, то остання має право на призначення пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ. Тому, відповідно, наявні правові підстави для покладення на ГУ ПФ в Запорізькій області обов`язку з призначення ОСОБА_1 з 27 вересня 2024 року пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.
Аналогічна за змістом позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19 грудня 2023 року у справі № 600/947/23-а, від 09 квітня 2024 року у справі №560/9407/22.
Крім того, враховуючи, що позивач після призначення пенсії за віком продовжувала працювати на державній службі, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що розмір пенсії позивача підлягає обчисленню із урахуванням наданих нею довідок.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 січня 2025 року у справі №560/2123/24.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення. 
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді В.О. Аліменко

Є.І. Мєзєнцев 

Повне судове рішення виготовлено 14 липня 2026 року.