ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/1661/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г., 

за участю представників: 
позивача - Русанової В. В. (адвоката, в режимі відеоконференції)
відповідача-1 - Біднягіної К. В. (адвоката, в режимі відеоконференції), 
відповідача-2 - не з`явилися, 
відповідача-3 - не з`явилися, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2026 (колегія суддів: Кощеєв І. М. - головуючий, Чередко А. Є., Верхогляд Т. А.) та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2025 (суддя Манько Г. В.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до: 1) Фізичної особи - підприємця Решотки Сергія Павловича, 2) Фізичної особи - підприємця Забалуєва Олександра В`ячеславовича, 3) ОСОБА_1 ,

про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ: 

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця" в особі філії) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Решотки Сергія Павловича (далі - ФОП Решотка С. П.) та до Фізичної особи - підприємця Забалуєва Олександра В`ячеславовича (далі - ФОП Забалуєв О. В.), у якому просило суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, право постійного користування якою закріплено за АТ "Українська залізниця" на підставі Державного акта на право постійного користування землею № 105, виданого 13.12.1993 виконавчим комітетом Криворізької міської Ради народних депутатів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом демонтажу забудови автомобільної заправної станції з підземними резервуарами дизельного палива та бензину, здійсненої на цій земельній ділянці, звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її законному землекористувачу - АТ "Українська залізниця".

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ "Українська залізниця" в особі філії зазначало, що на земельній ділянці розміром 0,4084 га, за адресою: АДРЕСА_1, яка належить АТ "Українська залізниця" на праві постійного користування, позивач зафіксував факт самовільного зайняття частини ділянки розміром 0,3920 га та самовільного розташування (забудови) на цій ділянці автозаправної станції.

Позивач зазначав, що господарську діяльність із реалізації пального на автозаправній станції здійснює ФОП Забалуєв О. В., а засновником мережі заправних станцій "RLS" є ФОП Решотка С. П. Тому позивач стверджував про самовільне зайняття відповідачами земельної ділянки площею 0,3920 га, що розташована на АДРЕСА_1 та знаходиться в постійному користуванні позивача.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2023, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.01.2024 у справі № 904/1661/23, відмовлено в задоволенні позовних вимог АТ "Українська залізниця" в особі філії.

2.2. Постановою Верховного Суду від 28.05.2026 у справі № 904/1661/23 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.01.2024 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2023 у справі № 904/1661/23 скасовано, справу № 904/1661/23 направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

2.3. Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, зазначив про ненадення судами попередніх інстанцій оцінки доводам ФОП Решотки С. П. Зокрема, як зазначив Верховний Суд, у відзиві на позовну заяву ФОП Решотка С. П. не спростовував доводи позивача щодо самовільного захоплення земельної ділянки площею 0,3920 га, а також доводи про те, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 автозаправна станція не є самочинним будівництвом, а лише вказував на дефекти долучених позивачем доказів на підтвердження його права користування землею на підставі Державного акта, розташування на земельній ділянці сховища № 14727, та щодо використання спірної земельної ділянки саме відповідачами. ФОП Решотка С. П. також не спростовував долучені позивачем акти обстеження земельної ділянки, а лише наголошував на тому, що за змістом листа Криворізького районного відділення управління поліції від 17.10.2022 гр. ОСОБА_1 притягався до відповідальності, а не відповідачі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що суди визнали Державний акт належним доказом на підтвердження наявності у позивача права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 2,73 га (яка складається з двох частин: 0,4084 га та 2,3175 га), за адресою: АДРЕСА_1. Водночас суди не надали оцінки всім долученим позивачем до матеріалів справи доказам у їх сукупності на підтвердження його тверджень про те, що на частині вказаної земельної ділянки площею 0,3920 га (у складі земельної ділянки 0,4084 га) розташоване сховище № 14727, у безпосередній близькості до якого самочинно побудована автозаправна станція без дозвільних документів, а вказана земельна ділянка є самовільно захопленою та використовується відповідачами в господарській діяльності.

За висновком Верховного Суду, суди не дослідили всі подані позивачем докази, в тому числі й щодо ведення відповідачами господарської діяльності на самовільно захопленій земельній ділянці. Зокрема, апеляційний господарський суд, зосередившись на долучених позивачем матеріалах кримінального провадження від 03.07.2020 № 12020042050000132, які, за висновками апеляційного суду, не можуть бути прийняті як докази, своєю чергою не надав оцінки іншим доказам, які долучені позивачем на підтвердження своїх доводів. Верховний Суд також зазначав, що, вдавшись до цитування витягів із апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не перевірив законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції за правилами статті 269 Господарського процесуального кодексу України. За висновком Верховного Суду, апеляційний господарський суд не здійснив розгляд справи по суті спору та, відповідно, не надав оцінки наявним у матеріалах справи доказам шляхом повного, всебічного та безпосереднього їх дослідження та всім доводам учасників справи, тому не дотримався вимог статей 73-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.

2.4. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2024 у справі № 904/1661/23 залучено як співвідповідача ОСОБА_1.

2.5. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2025 у справі № 904/1661/23 відмовлено АТ "Українська залізниця" в особі філії в задоволенні позову. 

2.6. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову АТ "Українська залізниця" в особі філії, виходив із того, що наявними у справі доказами не доведено, що спірна автозаправна станція розташована на земельних ділянках, переданих позивачу в постійне користування за Державним актом на право постійного користування землею від 13.12.1993 № 105. За висновком суду, наведене є підставою стверджувати, що у позивача відсутнє порушене право щодо користування земельною ділянкою. Крім того, суд зазначив, що відповідачі не будували спірну автозаправну стацію, тому за приписами статті 376 Цивільного кодексу України суд не може зобов`язувати їх знести самочинне будівництво - автозаправну станцію. 

2.7. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2026 у справі № 904/1661/23 змінено рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2025 у справі №904/1661/23, викладено резолютивну частину в такій редакції:

"Відмовити в задоволені позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича та Фізичної особи-підприємця Забалуєва Олександра В`ячеславовича.

Провадження в частині позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до ОСОБА_1 закрити".

2.8. Апеляційний господарський суд, змінюючи рішення місцевого господарського суду, зазначив про наявність проваджень у справах № 904/406/25 та № 211/2947/25, у яких предметом спору є один і той самий комплекс будівель і споруд автозаправної станції, проте відповідачами зазначені інші особи, ніж у справі № 904/1661/23. Тому суд апеляційної інстанції виснував, що позивач не довів факту самовільного зайняття спірної земельної ділянки саме ФОП Решоткою С. П. та ФОП Забалуєвим О. В. на момент звернення з позовом, а також не довів наявності підстав для зобов`язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу розташованої на земельній ділянці автозаправної станції з підземними резервуарами дизельного палива та бензину. Наведене, за висновком суду, є підставою для відмови у задоволені позовних вимог стосовно ФОП Решотки С. П. та ФОП Забалуєва О. В.

Суд апеляційної інстанції також констатував, що підставою для залучення ОСОБА_1 позивач зазначив акт перевірки від 02.04.2019 № 197-ДК/264/АП/09/01-19. Як установив суд апеляційної інстанції, в цьому акті вказано, що перевірка проводилась у присутності гр. ОСОБА_1 , який здійснював діяльність щодо заправки автомобілів, тому ОСОБА_1 є працівником автозаправної станції і на час перевірки не був фізичною особою - підприємцем. Доказів здійснення саме ОСОБА_1 підприємницької діяльності під час проведення відповідної перевірки не надано. Оскільки гр. ОСОБА_1 є фізичною особою (без статусу суб`єкта господарювання), а спір не стосується корпоративних, приватизаційних відносин чи відносин банкрутства та не ґрунтується на відносинах із забезпечення виконання основного зобов`язання, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в цій справі виникли цивільно-правові відносини, які стосуються правочину, стороною яких є фізична особа. Тому суд зазначив, що цей спір щодо гр. ОСОБА_1 відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та не належить до юрисдикції господарського суду в силу прямої вказівки пункту 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України з огляду на суб`єктний склад учасників і характер спору.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, АТ "Українська залізниця" в особі філії звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2026 у справі № 904/1661/23, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ "Українська залізниця". 

3.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, АТ "Українська залізниця" в особі філії зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2
статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 921/388/19, від 27.08.2020 у справі № 916/372/18, від 13.08.2020 у справі № 917/1060/19, щодо застосування положень статті 86 Господарського процесуального кодексу України, висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/18461/17, щодо застосування положень статей 116, 152, 212 Земельного кодексу України та статті 376 Цивільного кодексу України.

Касаційна скарга з підстав, передбачених пунктом 4 частини 2
статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази. На думку скаржника, суд апеляційної інстанції припустився юридичної помилки, вважаючи, що зміна суб`єктів у майбутніх спорах нівелює правопорушення, вчинене конкретними особами у минулому. За твердженням скаржника, такий підхід робить неможливим захист права власності, оскільки будь-який порушник може "передати" об`єкт третій особі під час тривалого розгляду справи і таким чином уникати відповідальності нескінченно.

3.3. ФОП Решотка С. П. у відзиві на касаційну скаргу, надісланому до Верховного Суду 22.07.2026, просить поновити строк на її подання, відмовити в задоволенні касаційної скарги АТ "Українська залізниця", рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2026 у справі № 904/1661/23 залишити без змін. На думку ФОП Решотки С. П., доводи, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. 

3.4. Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на подання відзиву, ФОП Решотка С. П. зазначає, що він не є особою, яка зобов`язана зареєструвати кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, ухвалу Верховного Суду від 29.06.2026 про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Українська залізниця" в особі філії отримав 20.07.2026, тому відзив подано в розумний строк. 

3.5. Верховний Суд, перевіривши доводи ФОП Решотка С. П., наведені ним в обґрунтування пропуску строку на подання відзиву, зокрема, незначний пропуск строку на подання відзиву на касаційну скаргу, а також отримання копії ухвали Верховного Суду 21.07.2026, що підтверджується трекінгом відправлень із сайту Акціонерного товариства "Укрпошта", вважає їх обґрунтованими й такими, що підтверджується поданими доказами. За таких обставин колегія суддів враховує доводи ФОП Решотки С. П., викладені у відзиві на касаційну скаргу.

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів від 13.10.1993 № 453 Будівельно-монтажному поїзду № 639 видано Державний акт на право постійного користування землею від 13.12.1993, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування за № 105.

4.2. Відповідно до цього Державного акта в постійне користування землекористувачу надано 2,32 га землі в межах згідно з планом земельної ділянки для розміщення виробничих приміщень Будівельно-монтажного поїзду № 639 за адресою: АДРЕСА_1.

4.3. На підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів від 10.11.1993 № 501, до Державного акта на право постійного користування внесено зміни в землекористування, згідно з якими додатково надано ділянку площею 0,41 га та зазначено, що станом на 01.12.1993 загальна площа ділянки становить 2,73 га.

4.4. Наказом начальника Придніпровської залізниці від 16.09.2004 № 827/Н із 01.01.2005 створено відособлений структурний підрозділ - Криворізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління Державного підприємства Придніпровська залізниця, яке визнано правонаступником структурного підрозділу залізниці Будівельно-монтажного поїзда № 639.

4.5. Наказом начальника Придніпровської залізниці від 01.12.2006 № 862/Н затверджено перелік відокремлених структурних підрозділів залізниці, до складу якого увійшов Відокремлений структурний підрозділ Криворізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління Державного підприємства Придніпровська залізниця.

4.6. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця" утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - ПАТ "Укрзалізниця"), 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

4.7. Відповідно до додатку 1 Державне підприємство Придніпровська залізниця (ідентифікаційний код 01073828) увійшло до переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється ПАТ "Укрзалізниця", державну реєстрацію якого здійснено 21.10.2015.

4.8. Згідно зі Статутом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735, ПАТ "Укрзалізниця" є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких Державне підприємство Придніпровська залізниця.

4.9. 21.10.2015 створено регіональну філію Придніпровська залізниця ПАТ "Укрзалізниця" до структури якої увійшов структурний підрозділ Криворізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління.

4.10. Відповідно до протоколу засідання правління ПАТ "Укрзалізниця" від 01.03.2017 № Ц-57/16, зі складу Регіональної філії Придніпровська залізниця вилучено виробничі підрозділи, що були підпорядковані структурному підрозділу Служба будівельно-монтажних та цивільних споруд, створено філію Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд ПАТ "Укрзалізниця", до складу якої увійшло Криворізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління.

4.11. Постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938 "Деякі питання акціонерного товариства Українська залізниця" змінено тип ПАТ "Українська залізниця" з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство "Укрзалізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця"), а також затверджено статут АТ "Укрзалізниця" в новій редакції.

4.12. У процесі проведення реорганізації територіальних управлінь філію Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ "Укрзалізниця" разом із виробничим структурним підрозділом Криворізьке територіальне управління перейменовано та приєднано до філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ "Укрзалізниця".

4.13. Рішенням правління АТ "Укрзалізниця" від 17.04.2023 затверджено зведений перелік земельних ділянок, право користування якими закріплено за філією Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ "Укрзалізниця", яке передається на баланс Регіональної філії Придніпровська залізниця АТ "Укрзалізниця". Згідно із зазначеним переліком, Регіональній філії Придніпровська залізниця АТ "Укрзалізниця" передано на баланс право постійного користування земельними ділянками площею 2,3175 га та 0,4084 та за адресою: АДРЕСА_1, яке виникло на підставі Державного акта від 13.12.1993 № 105, кадастрові номери земельних ділянок відсутні.

4.14. Міністерством інфраструктури України 18.08.2015 затверджено передавальний акт від 03.08.2015 Державного підприємства "Придніпровська залізниця", в якому підтверджено вартість і склад активів і зобов`язань Державного підприємства "Придніпровська залізниця" і зазначено, що після його реорганізації шляхом злиття все майно, права та обов`язки переходять у процесі правонаступництва до ПАТ "Укрзалізниця", створеного згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200. Невід`ємною частиною передавального акта є перелік земельних ділянок державного підприємства.

4.15. У зведеному переліку земельних ділянок Державного підприємства "Придніпровська залізниця" під номерами 791 та 792 зазначено, що право постійного користування земельними ділянками площею 2,3175 га 0,4084 га за адресою: АДРЕСА_1, на підставі Державного акта на право постійного користування від 13.12.1993 № 105 внесено до статутного капіталу АТ "Укрзалізниця".

4.16. Як зазначили суди, згідно з Державним актом від 13.12.1993 № 105 на час прийняття рішення у справі земельні ділянки площею 2,3175 га та 0,4084 га за адресою: АДРЕСА_1, перебувають у постійному користуванні АТ "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця".

4.17. 02.04.2019 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області провело перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкта - земельної ділянки площею 0,4084 га за адресою: вулиця Залізничників, 40, місто Кривий Ріг, яка перебуває в постійному користуванні позивача на підставі Державного акта на право постійного користування від 13.12.1993 № 105. 

4.18. За змістом акта перевірки № 197-ДК/264/АП/09/01-19 земельна ділянка державної власності площею 0,4084 га знаходиться в межах населеного пункту міста Кривого Рогу Дніпропетровської області; кадастровий номер на земельну ділянку не присвоєно; за категорією земель належить до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики та іншого призначення; земельна ділянка в задовільному стані, має вільний доступ; у межах земельної ділянки знаходиться бетонне покриття площею 0,1349 га, на якому розташовано МАФ, газорозподільний пункт та ємність для скрапленого газу.

В цьому акті також зазначено, що перевірка проводилась у присутності гр. ОСОБА_1 . На земельній ділянці площею 0,1349 га здійснює діяльність гр. ОСОБА_1 щодо заправки автомобілів. Земельна ділянка площею 0,1349 га використовується гр. ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади.

4.19. Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області видано громадянину ОСОБА_1 припис про усунення порушення вимог земельного законодавства та складено протокол про адміністративне правопорушення. Доказів на підтвердження виконання припису органу державного контролю за використанням та охороною земель матеріали справи не містять.

4.20. Суд апеляційної інстанції встановив, що за змістом відповіді від 21.07.2025 № 1586473 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дата державної реєстрації ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - 13.10.2023, дата припинення - 11.01.2025. Тому суд зазначив, що на момент проведення Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкта - земельної ділянки площею 0,4084 га за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 не був фізичною особою - підприємцем. 

4.21. 08.02.2023 Філією Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ "Українська залізниця" проведено комісійне обстеження земельної ділянки 2,73 га, зокрема, обстежено частину земельної ділянки розміром 0,4084 га за адресою: Дніпропетровська область АДРЕСА_1. За результатами обстеження встановлено, що на земельній ділянці самовільно влаштована автозаправна станція, яка складається з тимчасової будівлі, де перебувають касир та заправник, трьох заправних колонок (бензин, дизельне пальне, газ), ємності з газом, двох підземних ємностей із паливом, заасфальтованої площадки. Вивіски з назвою АЗС чи даними про власника заправної станції відсутні, на заправних колонках та на вивісці про вартість пального при в`їзді на автозаправку є логотип мережі автозаправних станцій "RLS", працівники автозаправної станції надати документи відмовилися. Автозаправна станція функціонує, здійснюється господарська діяльність. З урахуванням викладеного актом зафіксовано факт самовільного зайняття невстановленою особою земельної ділянки розміром 0,3920 га та самовільного розташування (забудови) на цій ділянці автозаправної станції.

4.22. Згідно з наданими позивачем фотокопіями фіскальних чеків від 11.08.2022 та 16.02.2023 продаж пального на автозаправній станції Залізнична, за адресою: вулиця Залізничників, 40, місто Кривий Ріг, здійснює ФОП Забалуєв О. В. Відповідно до знімку сторінки вебсайта YOUCONTROL за Решоткою С. П. зареєстровано торговельну марку RLS.

4.23. Згідно зі знімками сторінки вебсайту за адресою: rls.com.ua, яка містить зображення логотипу торговельної марки, що зареєстрована за Решоткою С. П., до мережі заправних станцій входить заправка, розташована за адресою: вулиця Залізничників, 40, місто Кривий Ріг.

4.24. Відповідно до умов Ліцензійного договору від 01.10.2018 № 1-Л/18 ФОП Решотка С. П. надає ФОП Забалуєву О. В. не виключну ліцензію на використання знаку ("RLS"). Право власності на знак належить ФОП Решотці С. П. ФОП Решотка С. П. надає ФОП Забалуєву О. В. дозвіл на використання знаку на умовах, передбачених договором.

4.25. Спір у цій справі виник у зв`язку із тим, що на земельній ділянці розміром 0,4084 га, за адресою: АДРЕСА_1, яка належить АТ "Українська залізниця" на праві постійного користування, позивач зафіксував факт самовільного зайняття частини ділянки розміром 0,3920 га та самовільного розташування (забудови) на цій ділянці автозаправної станції. Тому АТ "Українська залізниця" в особі філії звернулося з позовом до ФОП Решотки С. П. та ФОП Забалуєва О. В. про зобов`язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу забудови автомобільної заправної станції з підземними резервуарами дизельного палива та бензину, здійсненої на цій земельній ділянці, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та повернення її законному землекористувачу - АТ "Українська залізниця".

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги АТ "Українська залізниця" до ФОП Решотки С. П., ФОП Забалуєва О. В., гр. ОСОБА_1 про зобов`язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу забудови автомобільної заправної станції з підземними резервуарами дизельного палива та бензину, здійсненої на цій земельній ділянці, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та повернення її законному землекористувачу - АТ "Українська залізниця".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ "Українська залізниця" в особі філії зазначало, що на земельній ділянці розміром 0,4084 га, за адресою: АДРЕСА_1, яка належить АТ "Українська залізниця" на праві постійного користування, позивач зафіксував факт самовільного зайняття частини ділянки розміром 0,3920 га та самовільного розташування (забудови) на цій ділянці автозаправної станції.

5.4. Колегія суддів зазначає, що власник земельної ділянки, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільний кодекс України).

5.5. Згідно із частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

5.6. Відповідно до частини 2 статті 212 Земельного кодексу України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

5.7. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21 сформулювала висновок, відповідно до якого негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

5.8. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпоряджання річчю.

5.9. Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном.

5.10. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

Вимоги за негаторним позовом полягають в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом. Негаторний позов може бути пред`явлений впродовж всього строку тривання відповідного порушення. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц.

5.11. Вимога про знесення майна, яке власник земельної ділянки вважає самочинним будівництвом, є різновидом негаторного позову власника земельної ділянки з усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою.

5.12. Статтею 376 Цивільного кодексу України регламентовано правовий режим самочинного будівництва. Частиною 2 статті 212 Земельного кодексу України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з боку суб`єктів, які створюють такі перешкоди.

Отже, враховуючи негаторний характер позову власника земельної ділянки, обов`язок із приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, покладається на особу, яка чинить такі перешкоди на момент звернення власника земельної ділянки з позовом до суду. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21. 

5.13. У справі, яка розглядається, суди відмовили в задоволенні позову АТ "Українська залізниця" до ФОП Решотки С. П., ФОП Забалуєва О. В. При цьому суди виходили з того, що позивач не довів факту самовільного зайняття спірної земельної ділянки саме цими відповідачами на момент звернення з позовом, а також наявності підстав для зобов`язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу розташованої на ній автозаправної станції з підземними резервуарами дизельного палива та бензину. 

У частині позовних вимог АТ "Українська залізниця" в особі філії до гр. ОСОБА_1 суд першої інстанції відмовив. Натомість суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого господарського суду, в цій частині позовних вимог АТ "Українська залізниця" провадження закрив, оскільки зазначив, що спір щодо гр. ОСОБА_1 відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та не належить до юрисдикції господарського суду в силу прямої вказівки пункту 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України з огляду на суб`єктний склад учасників і характер спору.

5.14. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, АТ "Українська залізниця" в особі філії звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2026 у справі № 904/1661/23. 

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, АТ "Українська залізниця" в особі філії зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.15. Пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.16. Касаційна скарга з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2
статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 921/388/19, від 27.08.2020 у справі № 916/372/18, від 13.08.2020 у справі № 917/1060/19, щодо застосування положень статті 86 Господарського процесуального кодексу України; а також висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/18461/17, щодо застосування положення статей 116, 152, 212 Земельного кодексу України та статті 376 Цивільного кодексу України.

5.17. Як зазначає скаржник у касаційній скарзі, Верховний Суд у постановах від 24.09.2020 у справі № 921/388/19, від 27.08.2020 у справі № 916/372/18, від 13.08.2020 у справі № 917/1060/19 виснував, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

5.18. У постанові від 14.08.2018 у справі № 910/18461/17, на яку посилається скаржник, Верховний Суд застосував положення статей 116, 152, 212 Земельного кодексу України та статті 376 Цивільного кодексу України у справі про звільнення самовільно зайнятої ділянки. Скаржник, посилаючись на неврахування судами висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/18461/17, фактично наводить не правову позицію Верховного Суду щодо застосування зазначених норм у подібних правовідносинах, а власний висновок, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

5.19. Колегія суддів, проаналізувавши висновки Верховного Суду, на які покликається скаржник, перевіривши та надавши оцінку доводам АТ "Українська залізниця" про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що унеможливило встановлення всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також про неправильне застосування судами положень статей 116, 152, 212 Земельного кодексу України, статті 376 Цивільного кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14.08.2018 у справі № 910/18461/17, зазначає таке. 

5.20. Ураховуючи негаторний характер позову АТ "Українська залізниця", а також зміст положень статей 152, 212 Цивільного кодексу України, обов`язок із усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, включаючи демонтаж забудови автомобільної заправної станції з підземними резервуарами дизельного палива та бензину, розташованими на земельній ділянці, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та її повернення позивачу покладається на особу чи на осіб, які чинять такі перешкоди на момент звернення власника земельної ділянки з позовом до суду. Відтак визначення позивачем належного відповідача, на якого буде покладено обов`язок із усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, є ключовим для правильного вирішення справи. 

5.21. У справі, яка розглядається, суди встановили, що 02.04.2019 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області провело перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо земельної ділянки площею 0,4084 га за адресою: вулиця Залізничників, 40, місто Кривий Ріг, яка перебуває в постійному користуванні позивача на підставі Державного акта на право постійного користування № 105 від 13.12.1993. За змістом акта перевірки від 02.04.2019 № 197-ДК/264/АП/09/01-19, перевірка проводилась у присутності гр. ОСОБА_1 ; встановлено, що гр. ОСОБА_1 на земельній ділянці площею 0,1349 га здійснює заправку автомобілів. Суд апеляційної інстанції встановив, що на час проведення Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкта - земельної ділянки площею 0,4084 га за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 не був фізичною осбою - підприємцем, тому не мав змоги здійснювати підприємницьку діяльність відповідно до приписів чинного законодавства.

5.22. Суди попередніх інстанцій також установили, що 08.02.2023 Філія Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ "Українська залізниця" провела комісійне обстеження земельної ділянки 2,73 га. За змістом акта обстежено частину земельної ділянки розміром 0,4084 га за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці самовільно влаштована автозаправна станція. 

5.23. Як зазначили суди, відповідно до інформації з бази даних YOUCONTROL ФОП Решотка С. П. має зареєстровану торговельну марку RLS. На підтвердження позовних вимог позивач надав фотоматеріали щодо наявності торговельної марки RLS на інформаційному електронному пристрої автозаправної станції. За встановленими судами обставинами, інші докази щодо здійснення ФОП Решоткою С. П. та ФОП Забалуєвим О. В. господарської діяльності на спірній автозаправній станції відсутні.

Відповідно до умов ліцензійного договору від 01.10.2018 № 1-Л/18 ФОП Решотка С. П. надає ФОП Забалуєву О. В. не виключну ліцензію на використання знаку ("RLS"). Право власності на знак належить ФОП Решотці С. П. ФОП Решотка С. П. надає ФОП Забалуєву О. В. дозвіл на використання знаку на умовах, передбачених договором.

5.24. Суди встановили, що окрім наявності торговельного знаку "RLS", інші докази щодо здійснення господарської діяльності ФОП Решоткою С. П. на спірній автозаправній станції відсутні. Відтак суди дійшли висновків про відсутність підстав для відповідальності ФОП Решотки С. П. за здійснення господарської діяльності суб`єктами господарювання, що використовують торговельну марку "RLS".

5.25. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи місцевим господарським судом було призначено експертизу та витребувано в учасників справи докази на виконання клопотання експерта Дніпровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру. Експертизу було призначено для з`ясування питань: чи розміщено автозаправну станцію з підземними резервуарами дизельного палива та бензину і бетонним покриттям у межах спірної земельної ділянки; чи відповідає земельна ділянка розміром 0,4084 га, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область АДРЕСА_1, за конфігурацією та розмірами тим, які зазначені в Державному акті на право постійного користування № 105 від 13.12.1993; чи має місце порушення ФОП Забалуєвим О. В., ФОП Решоткою С. П., ОСОБА_1 меж земельної ділянки розміром 0,4084 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; які об`єкти нерухомого майна перебувають у межах земельної ділянки площею 0,4084 га, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область АДРЕСА_1; чи відповідає розроблена документація із землеустрою на земельну ділянку 0,41 га вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам із питань землеустрою та землекористування.

Проте, як установив суд, учасники справи і, зокрема позивач, не надали в повному обсязі документи, витребувані експертом та судом за клопотанням експерта. Наявні у справі документи (надані учасниками справи) судом було спрямовано до експертної установи. Експертом Дніпровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру були повернуті до суду матеріали справи разом із повідомленням про неможливість проведення судової експертизи від 30.04.2025 за № КСЕ-19/104-25/1569.

5.26. Суд апеляційної інстанції також установив, що в провадженні Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа № 211/2947/25 за позовом АТ "Українська залізниця" в особі філії до ОСОБА_2 , треті особи: Криворізька міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕЛАНДАІНВЕСТ", Комунальне підприємство "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Суд установив, що у справі № 211/2947/25 позивач просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, право постійного користування якою закріплено за АТ "Українська залізниця" в особі філії на підставі Державного акта на право постійного користування землею №105, виданого 13.12.1993, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно побудований комплекс будівель та споруд автозаправної станції, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з нежитлової будівлі літера "А", навіс літера "Б", замощення І, резервуар для зберігання світлих нафтопродуктів II, резервуар для зберігання зрідженого вуглеводного газу (ЗВГ) III, заправні острівні (обладнання) ІУ, У загальною площею 67,8 м^2; скасувати державну реєстрацію із закриттям розділу на об`єкт нерухомого майна, а саме: комплекс будівель та споруд автозаправної станції, який зареєстрований за адресою:  

АДРЕСА_2 . Суд апеляційної інстанції також зазначив, що в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа № 904/406/25 за позовом АТ "Українська залізниця" в особі філії до Криворізької міської ради, ТОВ "РЕЛАНДАІНВЕС", третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним (недійсним) та скасування рішення Криворізької міської Ради № 2106 від 28.07.2023, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки № 2023495 від 07.08.2023 та скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 1211000000:182:0023. При цьому у справі № 904/406/25 позивач просить: визнати протиправним (недійсним) та скасувати пункти 1, 2 рішення Криворізької міської Ради № 1206 від 28.07.2023 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку й надання її оренду для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу (код 12.11), розміщення існуючого комплексу будівель і споруд - автозаправна станція за адресою: АДРЕСА_3 , та в частині реєстрації за Криворізькою міською територіальною громадою права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:03:18:0023 згідно з додатком 1 пункту 6 до рішення міської ради № 28.07.2023 № 2106; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 07.08.2023 № 2023495 на земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:03:182:0023, площею 0,2508 га за адресою: АДРЕСА_3; витребувати із чужого незаконного володіння Криворізької міської Ради на користь позивача частину земельної ділянки площею 0,2081 га, кадастровий номер 1211000000:03:182:0023. Як зазначив апеляційний господарський суд, предметом спору у справі № 904/406/25 є накладення меж земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:182:0023 за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Івана Мазепи Гетьмана, будинок 119, на земельну ділянку площею 0,4084 га за адресою:, АДРЕСА_1, яку було надано Будівельно-монтажному поїзду № 639 на підставі Державного акта на право постійного користування № 105 від 13.12.1993.

5.28. З огляду на викладене доводи скаржника про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, а також про неправильне застосування судами положень статей 116, 152, 212 Земельного кодексу України, статті 376 Цивільного кодексу України є необгрунтованими. 

5.29. Ураховуючи встановлені судами обставини та доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, суди попередніх інстанцій правильно застосували положення статей 152, 212 Земельного кодексу України, оскільки дійшли висновку про недоведення позивачем того, що саме ФОП Решотка С. П. та ФОП Забалуєвєв О. В. на час звернення з позовом самовільно займали спірну земельну ділянку, та саме їх слід зобов`язати усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу автозаправної станції з підземними резервуарами дизельного палива та бензину, розташованими на цій земельній ділянці.

5.30. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови із цих підстав.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.31. Касаційна скарга з підстав, передбачених пунктом 4 частини 2
статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази. На думку скаржника, суд апеляційної інстанції припустився юридичної помилки, вважаючи, що зміна суб`єктів у майбутніх спорах нівелює правопорушення, вчинене конкретними особами у минулому. За твердженням скаржника, такий підхід робить неможливим захист права власності, оскільки будь-який порушник може "передати" об`єкт третій особі під час тривалого розгляду справи і таким чином уникати відповідальності нескінченно.

5.32. Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

5.33. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

5.34. Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

5.35. За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів за умови непідтвердження підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.36. Отже, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови з цих підстав.

5.37. З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що визначені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, під час касаційного провадження у справі № 904/1661/23 не підтвердилася, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень із цих підстав.

5.38. За результатами перегляду оскаржуваної постанови у касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин судом апеляційної інстанції із правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права. Тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

5.39. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень у цій справі. 

5.40. Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, стосуються з`ясування обставин, уже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому суд касаційної інстанції не може взяти їх до уваги згідно з положеннями частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

6.3. За змістом статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. Оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову апеляційного господарського суду - без змін.

7. Розподіл судових витрат

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2026 у справі № 904/1661/23 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова 

Ю. Я. Чумак