Справа № 755/10277/26
В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2026 р. м. Київ Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026100040001118 від 14.05.2026 року за обвинуваченням  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пінчуки Київської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, працюючого не офіційно, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, інваліда ІІ групи з дитинства, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, 

за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У ОСОБА_3 14.05.2026 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, але непізніше 04:35 на грунті особистих неприязних відносин з адміністратором хостелу - ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме вхідних дверей хостелу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Так, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме дверей хостелу що належить ОСОБА_7 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_3 раніше винаймав номер для проживання, 14.05.2026 року непізніше 04:35 підійшов, із заздалегідь заготовленим стороннім вогневим джерелом запалювання, до дверей хостелу, за адресою: АДРЕСА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, обравши підпал, як спосіб пошкодження чужого майна, що є загально-небезпечним способом, усвідомлюючи, що своїми діями створює реальну небезпеку для життя та здоров?я мешканців хостелу, поклав на підлогу перед вхідними дверима хостелу, за адресою: АДРЕСА_3 , гумові шини, всередину яких вклав папір, запалив їх запальничкою та залишив горіти, внаслідок чого вказані двері загорілися та були пошкоджені.
У подальшому ОСОБА_3 , виконавши всі дії, які він вважав необхідними для умисного пошкодження чужого майна шляхом підпалу, залишив двері хостеру по АДРЕСА_3 горіти, з місця вчинення кримінального правопорушення зник. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 2 ст. 194 КК України визнав у повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачене КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Обвинувачений показав, що 14.05.2026 року близько 04:35 за адресою: АДРЕСА_3, перед вхідними дверима хостелу він поклав гумові шини, всередину яких вклав папір, запалив їх запальничкою та залишив горіти, внаслідок чого вказані двері загорілися. Після чого, місце злочину покинув. Зокрема зазначив, що всі обставини, так як вони викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення відповідають дійсності та розуміє, що його дії були умисними. У скоєному щиро каявся, бажає відшкодувати завдану шкоду потерпілому. Запевняв, що більше правопорушень вчиняти не буде, готовий понести покарання відповідно до законодавства України. У судовому засіданні досліджено матеріали кримінального провадження, які надала прокурор, та документи, що характеризують особу обвинуваченого. Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження. За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, в тому числі і тих, що характеризують особу обвинуваченого. Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства. Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив пошкодження чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 194 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин. При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 194 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого - вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому; дані про його особу, зокрема: молодий вік, інвалід ІІ групи з дитинства; працює не офіційно; раніше працював офіційно; не одружений, на утриманні має неповнолітню дитину; під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; раніше не судимий; думку сторони обвинувачення, зокрема прокурор просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України (іспитовий строк 2 роки); думку сторони захисту - захисник просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України (іспитовий строк 1 рік), обвинувачений просив не позбавляти його волі. Крім того, суд враховує заяву потерпілого від 07.07.2026 року, в якій він поклався на розсуд суду з приводу призначення покарання обвинуваченому. 
Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України ОСОБА_3 , є щире каяття, оскільки обвинувачений визнав свою вину повністю та висловив щирий жаль з приводу учинених протиправних дій.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 під час та після вчинення злочинних дій. Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин даного кримінального провадження, тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_3 положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком, поклавши на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України.
Підстав для застосування ст. 69, ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не вбачає. 
Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Приймаючи таке рішення без участі потерпілого, від якого є відповідна заява, в якій він не заперечував проти розгляду справи без його участі, суд виходить з засад ч. 5 ст. 28 КПК України, не допускаючи зайвого формалізму, оскільки кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк стало предметом судового розгляду. 
Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній. Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою скасувати. Арешт, накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.05.2026 року, скасувати після набрання вироком законної сили. Процесуальні витрати у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 124 КПК України. Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України. Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою - скасувати. 
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертизи № СЕ-19/111-25/27228-ПТ від 27.05.2026 року у сумі 2888 грн 16 коп.
Арешт, накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.05.2026 року, скасувати після набрання вироком законної сили.      Речові докази у кримінальному провадженні: - особистий одяг ОСОБА_3 , куртку зеленого кольору, металеву решітку для грилю, грецькі горіхи - повернути ОСОБА_3 . 
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору, обвинуваченому та його захиснику.         Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя    ОСОБА_1