ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/8498/23
Номер провадження 22-ц/818/3445/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Візіра О.В.,
позивачки ОСОБА_1 ,
представник відповідача ОСОБА_2 адвоката Цимбалюк С. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 березня 2026 року в складі судді Семіряд І.В. по справі 638/8498/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Салтівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Слюсар Людмили Олександрівни, третя особа: Служба у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання права власності на спадкове майно та встановлення батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 в інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Салтівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Слюсар Людмили Олександрівни, третя особа: Служба у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання права власності на спадкове майно та встановлення батьківства, в якому просила: встановити, що ОСОБА_5 є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Салтівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актовогом запису № 271 від 27 березня 2021 року про народження ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частку спадщини за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 .
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народилась дочка ОСОБА_4 , відомості про батька якої записані зі слів матері у порядку частини 1 ст. 135 СК України. Батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_5 , який перебував у шлюбі з іншою жінкою – ОСОБА_2 , в якому народилась його старша дочка ОСОБА_3 . ОСОБА_5 дуже переживав за почуття старшої дочки, тому не розлучався з ОСОБА_2 , хоча проживав разом з нею та визнавав ОСОБА_4 своєю дочкою. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. З метою захисту спадкових прав дочки вона звернулась до суду із даним позовом.
20 січня 2026 року представником позивачки ОСОБА_1 – адвокатом Овчаренко О.Е. подано клопотання про призначення експертизи, в якому позивачка просила призначити судово-генетичну експертизу ДНК для встановлення відповіді на наступні питання: 
Чи є покійний ОСОБА_5 біологічним батьком ОСОБА_4 .? 
Чи мають ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільного батька?
Чи є ОСОБА_6 тіткою ОСОБА_4 (батько якої був братом ОСОБА_6 ) ?
Повідомити експерту про наявність висновку ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 341 та про наявність інших родичів ОСОБА_5 – його рідної сестри ОСОБА_6 та дочки ОСОБА_3 , яка є сестрою по батьку відносно ОСОБА_4 .
Проведення експертизи покласти на ТОВ «Мама Папа».
Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 забезпечити явку ОСОБА_6 для здачі зразків ДНК на запрошення ТОВ «Мама Папа» при проведенні дослідження.
Клопотання мотивоване тим, що для встановлення факту батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_4 необхідні спеціальні знання, а саме проведення експертизи ДНК.
Судом вже було задоволено її клопотання про проведення судової-біологічної експертизи, та Національний науковий центр «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» надав висновок експерта № 341 за результатами проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи за матеріалами справи № 638/8498/23 від 19 грудня 2025 року, відповідно до якого порівняльне дослідження генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_4 , 2021 р.н., з генетичними ознаками фрагмента правої стегнової кістки та лівої ключиці трупа ОСОБА_5 , 1964 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проводилося, оскільки отримані генетичні ознаки з фрагмента правої стегнової кістки та лівої ключиці не придатні для ідентифікації і порівняння. Отже, порівняння зразків ДНК ОСОБА_4 зі зразками ДНК ОСОБА_5 або зі зразками ДНК будь-кого з його кровних родичів не проводилось, а тому така експертиза жодним чином не вплинула на вирішення даної справи по суті.
Вказала, що у справі повинна бути проведена ще одна експертиза, з залученням сестри померлого ОСОБА_5 – ОСОБА_6 та його старшої дочки - ОСОБА_3 .
Зазначила, що ТОВ «Мама Папа» акредитоване МОЗ як суб`єкт господарювання, який проводить господарську діяльність з медичної практики, на власному веб-сайті: https://www.testdnk.com.ua/ розмістило перелік послуг, серед яких аналіз ДНК брат/сестра - брат/сестра (напівсиблінги), аналіз ДНК дядько/тітка - племінник/племінниця. 
Приймаючи до уваги той факт, що ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» не підтвердив свою спроможність забезпечити відібрання зразків ДНК і проводити такі експертизи та давати змістовні висновки щодо кола питань, поставлених судом, вона не довіряє зазначеній установі та пропонує обрати для проведення експертизи ТОВ «Мама Папа».
Вказала, що відповідні висновки експерта з тих самих питань у сторін відсутні, адже немає зразків ДНК ОСОБА_5 . Також відсутня можливість в іншій спосіб беззаперечно довести наявність кровного споріднення між її дочкою та померлим ОСОБА_5 .
Від представника відповідачки адвоката Цимбалюка С.В. надійшли заперечення, в яких він просив відмовити у призначенні експертизи. Вказав, що виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Представником позивачки не надано доказів того, що ТОВ «Мама Папа» має у штаті атестованих судових експертів. Вказана юридична особа відноситься до суб`єктів приватного права та не може здійснювати судово-експертну діяльність. Позивачкою не надано доказів існування особи на ім`я ОСОБА_6 , не вказано її дійсне місцезнаходження (адреса) або інші контактні дані, не долучено до справи доказів її кровного споріднення з покійним ОСОБА_5 , тож відсутні підстави для призначення відповідної експертизи у відношенні даної особи. Окрім того, відсутні підстави для покладення на відповідачів обов`язку забезпечити явку ОСОБА_6 . Біологічне походження самої ОСОБА_3 від ОСОБА_5 не доведено. Проведення опосередкованої експертизи між передбачуваними сестрами не є надійним засобом доказування батьківства покійної особи, оскільки такий метод має високу похибку і не може слугувати беззаперечним доказом у справі про встановлення факту батьківства.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 березня 2026 року клопотання ОСОБА_1 задоволено частково.
Призначено у справі судово – генетичну експертизу ДНК, проведення якої доручено ТОВ «Мама Папа».
Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384,385 КК України.
На вирішення експерта поставлено наступне питання: 
- чи мають ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 ) спільного батька? 
Витрати за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 . 
У задоволенні іншої частини клопотання – відмовлено.
Надано у розпорядження експертам належним чином посвідчені копії матеріалів справи №638/8498/23, в обсязі достатньому для проведення експертизи. 
Провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.
Ухвала суду мотивована тим, що для встановлення обставин справи потрібні спеціальні знання, а за результатами проведення судової молекулярно – генетичної експертизи встановити ймовірність біологічного батьківства ОСОБА_5 стосовно ОСОБА_4 не виявилося можливим, тому необхідним є призначення судово-генетичної експертизи ДНК за участі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Щодо експертної установи суд виходив з того, що молекулярно-генетична експертиза є видом біологічної, може бути проведена не лише державними спеціалізованими установами, а й іншими експертами з відповідних галузей знань, тому її слід доручити ТОВ «Мама Папа». Суд не вбачав підстав для призначення експертизи щодо ОСОБА_6 , оскільки не надано доказів її споріднення з ОСОБА_5 .
На вказане судове рішення 19 березня 2026 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Цимбалюк С.В., до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду в частині задоволення клопотання позивачки – скасувати та у задоволенні клопотання про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи відмовити, вирішити питання щодо судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що проведення судової молекулярно-генетичної експертизи можливо доручити лише атестованому судовому експерту державної спеціалізованої установи або іншому судовому експерту, відомості щодо якого містяться в Реєстрі атестованих судових експертів. Представником позивачки не надано доказів того, що ТОВ «Мама Папа» має у штаті атестованих судових експертів, відомості щодо яких містяться у Реєстрі. Вказана юридична особа відноситься до суб`єктів приватного права та не може здійснювати судово-експертну діяльність. Отже, проведення експертизи неможливо доручити ТОВ «Мама Папа». Територіальна віддаленість місця проживання відповідачки від місця проведення експертизи в умовах воєнного стану збільшує ризики для її життя і здоров`я. ОСОБА_3 має малолітню дочку, 2020 року народження, яка потребує постійної уваги, тому поїздка відповідачки до м. Київ призведе до негативних змін у житті дитини. Аналогічним чином не виправдані й ризики для малолітньої ОСОБА_4 , 2021 року народження. Біологічне походження Максимової Ю.В. від ОСОБА_5 не є доведеним. Проведення опосередкованої експертизи між передбачуваними сестрами не є надійним засобом доказування батьківства покійної особи, оскільки такий метод має високу похибку і не може слугувати беззаперечним доказом у справі про встановлення факту батьківства. Втручання у приватне життя відповідачки шляхом призначення ДНК-тесту без її згоди на відібрання зразків є надмірним тягарем і непропорційним втручанням у її право на приватність. Крім того, позивачкою не вичерпано можливості доведення факту батьківства іншими засобами доказування.
20 липня 2026 року від представника позивачки адвоката Овчаренка О.Е. через систему «Електронний суд» надійшли заява про вступ у справу як представника, в якій він посилався на неможливість вчасно подати відзив і просив відкласти розгляд справи, а також відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Відзив мотивовано тим, що проведення судової експертизи у даному випадку є необхідним для вирішення спору щодо батьківства. Ухвалою суду вже було призначено експертизу у цій справі, і вказану ухвалу залишено без змін постановою апеляційного суду. Водночас, зважаючи на те, що ННЦ імені професора М.С. Бокаріуса експертиза проведена не якісно, не компетентно та не коректно, необхідно провести експертизу з залученням ОСОБА_3 задля кінцевого вирішення даної справи по суті. Позивачка запропонувала обрати для проведення експертизи ТОВ «Мама Папа», яке є ліцензованим МОЗ України суб`єктом господарювання, що проводить господарську діяльність з медичної практики.
Оскільки представник позивачки отримав доступ до матеріалів справи в апеляційному суді лише 20 липня 2026 року, колегія суддів вважає строк на подання відзиву на апеляційну скаргу не пропущеним та приймає відзив до розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Цимбалюк С. В., який підтримав апеляційну скргу, позивачку ОСОБА_1 , яка проти скарги заперечувала, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну ОСОБА_2 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).
Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).
Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.
Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, а учасники справи можуть запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта (частини 4, 5 статті 103 ЦПК України).
Судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, викладеної у справі «Дульський проти України» (заява № 61679/00), експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури та призначається у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти», заява № 62257/15, зазначено, що наразі ДНК-тест - це науковий метод для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.
У рішенні від 14 березня 2024 року за заявою № 62020/14 у справі «Молдован проти України (Moldovan v. Ukraine)» ЄСПЛ вказав, що висновок експертизи ДНК у таких правовідносинах не можна ігнорувати, оскільки він є чи не єдиним об`єктивним доказом, який може свідчити про факт батьківства однієї особи стосовно іншої.
Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.
Зазначені висновки відповідають викладеним у постановах Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 202/2081/21, від 26 травня 2025 року у справі № 670/1/24, від 10 вересня 2025 року у справі № 484/6992/23, та є усталеними у практиці касаційного суду.
У провадженні суду першої інстанції перебуває справа за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Салтівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Слюсар Л.О., третя особа: Служба у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання права власності на спадкове майно та встановлення батьківства.
До обставин, що входять до предмету доказування у справі, належить факт кровної спорідненості між ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проведення молекулярно-генетичної експертизи у цій справі має суттєве значення, оскільки висновок експерта мав би підтвердити ту чи іншу позицію сторін щодо батьківства померлого ОСОБА_5 , а доказова цінність такого висновку переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення, та має вирішальне значення у вирішенні спору.
З`ясування факту кровної спорідненості між ОСОБА_5 та дочкою позивачки має важливе значення для встановлення обставин справи, та є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства - змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 09 грудня 2024 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 25 березня 2025 року, вже було призначено у справі судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_5 біологічним батьком ОСОБА_4 (а.с. 47-48, 186-187 том 4). Ухвалою суду від 02 червня 2025 року надано дозвіл на ексгумацію трупа ОСОБА_5 (а.с. 248-249 том 4).
За результатом проведення вказаної судової молекулярно-генетичної експертизи Національний науковий центр «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» надав висновок експерта № 341 від 19 грудня 2025 року, відповідно до якого встановити ймовірність біологічного батьківства ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не уявляється можливим. Порівняльне дослідження генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_4 , 2021 р.н., з генетичними ознаками фрагмента правої стегнової кістки та лівої ключиці трупа ОСОБА_5 , 1964 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проводилося, оскільки отримані генетичні ознаки з фрагмента правої стегнової кістки та лівої ключиці не придатні для ідентифікації і порівняння (а.с. 8-21 том 5).
Отже, встановити спорідненість між померлим ОСОБА_5 і дитиною ОСОБА_4 за допомогою проведення експертизи за фрагментами кісток трупа неможливо.
Враховуючи, що судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, іншим шляхом достеменно підтвердити спорідненість неможливо, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи, необхідні спеціальні знання, та про доцільність призначення у справі судово-генетичної експертизи за участі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як ймовірних єдинокровних сестер.
Доводи представника ОСОБА_2 щодо віддаленості місця проживання відповідачки, наявності у неї малолітньої дитини, відсутності її згоди на відібрання зразків і втручання у її приватне життя, висновків суду щодо необхідності призначення експертизи для встановлення обставин справи жодним чином не спростовують.
Посилання ОСОБА_2 на те, що біологічне походження ОСОБА_3 від ОСОБА_5 не є доведеним, колегія суддів також відхиляє, адже ОСОБА_3 народилась у шлюбі між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , та презумпцію походження дитини від подружжя жодним чином не спростовано. 
Твердження відповідачки про те, що проведення опосередкованої експертизи між передбачуваними сестрами не є надійним засобом доказування батьківства покійної особи, оскільки такий метод має високу похибку, та що позивачкою не вичерпано можливості доведення факту батьківства іншими засобами доказування, колегія суддів вважає безпідставними, адже, як вже зазначалось, встановити факт спорідненості між малолітньою ОСОБА_4 та померлим ОСОБА_7 шляхом проведення експертного дослідження зразків ДНК безпосередньо цих осіб неможливо, а ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо незгоди з дорученням проведення такої експертизи ТОВ «Мама Папа».
Частиною 3 ст. 103 ЦПК України передбачено, що під час призначення експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про судову експертизу» виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.
Науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України належать до державних спеціалізованих установ (частина друга статті 7 Закону України «Про судову експертизу»).
Частина друга вказаної статті визначає вичерпний перелік державних спеціалізованих установ, що знаходяться у підпорядкуванні відповідних центральних органів виконавчої влади. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.
Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.
Відповідно до вищевказаних положень норм матеріального права судово-генетична експертиза, як одна з видів судово-медичних експертиз, повинна здійснюватися виключно державними спеціалізованими установами.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 19 листопада 2025 року у справі № 359/626/24.
Згідно статті 9 Закону України «Про судову експертизу» атестовані відповідно до цього закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною другої статті 71 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» організаційне керівництво судово-медичною і судово-психіатричною службами здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, Міністерство охорони здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Серед інших функцій воно здійснює організаційне керівництво судово-медичною і судово-психіатричною службами; державний контроль діяльності психіатричних установ незалежно від форми власності та фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги; затверджує порядки проведення судово-медичної експертизи та судово-психіатричної експертизи; присвоєння кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-медичним і судово-психіатричним експертам та позбавлення кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-медичних і судово-психіатричних експертів (підпункт 10 пункту 4 Положення).
Отже, при вирішенні питання стосовно компетенції установи, яка проводить експертизу і є державною в розумінні статті 7 Закону України «Про судову експертизу», слід виходити не з організаційно-правової форми здійснення нею діяльності або форми її власності, а з сфери управління її діяльністю та організації державного контролю.
З наведеного Положення вбачається, що саме держава в особі її центрального органу виконавчої влади - Міністерства охорони здоров`я України здійснює владні повноваження стосовно закладів, які вправі проводити судово-медичні та судово-психіатричні експертизи.
Такий висновок зробив Верховний Суд у постановах від 30 березня 2020 року у справі № 462/3998/19 (провадження № 51-85км20), від 31 серпня 2022 року у справі № 322/506/19 (провадження № 61-2363св22)від 05 жовтня 2022 року у справі № 757/23700/15 (провадження № 61-17069св21), від 13 жовтня 2022 року у справі № 757/28174/18-ц (провадження № 61-10971св21).
Верховний Суд у постанові від 25 березня 2026 року у справі № 357/12189/23, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказав, що за наявності сумнівів відповідачів у достовірності експертного висновку, підготовленого ТОВ «МГЦ «Мама Папа», суди попередніх інстанцій не перевірили чи є ТОВ «Мама Папа» сертифікованою лабораторією та чи є його працівник фахівцем відповідного рівня для проведення такої експертизи. 
Так само, направляючи справу № 359/626/24 на новий розгляд у постанові від 19 листопада 2025 року Верховний Суд вказав, що при призначенні молекулярно-генетичної експертизи та ухваленні судового рішення у справі суд першої інстанції не перевірив, чи проходила особа, яка підготувала висновок, відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України та чи є вона атестованим судовим експертом, чи належить ТОВ «МГЦ «Мама Папа» до суб`єктів судово-експертної діяльності.
Отже, доручення судом першої інстанції проведення молекулярно-генетичної експертизи юридичній особі, яка не належить до суб`єктів судово-експертної діяльності, не ґрунтується на вимогах закону. Суд першої інстанції не перевірив, чи є у ТОВ «Мама Папа» атестовані судові експерти за відповідною спеціальністю та дійшов передчасного висновку про доручення проведення експертизи вказаному товариству.
Згідно пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За таких обставин, ухвалу суду в оскаржуваній частині слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, зокрема, вирішення питання щодо призначення експертизи.
У частині відмови у задоволенні клопотання ухвала суду не оскаржувалась та не переглядалась.
Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, що може бути оскаржена окремо від рішення суду, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.
Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті спору, та матеріали справи підлягають направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, питання щодо розподілу судового збору апеляційним судом не вирішується.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 березня 2026 року в оскаржуваній частині скасувати, справу направити до Шевченківського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.
У частині відмови у задоволенні клопотання ухвала суду не оскаржувалась та не переглядалась.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 липня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина