Справа №295/8063/26
Категорія 69
2/295/4349/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.09.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі головуючого судді Чішман Л.М., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - 
ВСТАНОВИВ:
Позивач 11.05.2026 звернулася до суду із позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, під час проживання в якому у них народилась дочка ОСОБА_4 . Шлюб між ними не розірвано, однак вони проживають окремо. Малолітня дочка проживає разом з нею і відповідач зобов`язаний брати участь в її утриманні та неї, як дружини, з якою проживає дитина і яка має право на утримання від чоловіка.
Ухвалою суду від 18.05.2026 у справі відкрито провадження з розглядом її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 13).
05.06.2026 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю, посилаючись на те, що позивач не надала жодного доказу щодо ухилення відповідача від обов`язку по утриманню дитини. Відповідач весь час турбується про своїх дружину та дитину. Через несення служби в лавах ЗСУ він не може бути поруч із сім`єю постійно, проте добровільно щомісяця перераховує кошти дружині для її потреб та дитини, оплатив святкування дня народження дитини. На підтвердження цих обставин представник відповідача додала до відзиву копії відповідних чеків, квитанцій та інформації по картці АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 18-36).
22.06.2026 представник позивача подала до суду відповідь на відзив сторони відповідача, в якому позовну заяву підтримує і просить задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позові (а. с. 46).
В обґрунтування заперечень у відповіді вказано, що дійсно відповідач періодично надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, однак за липень, вересень, листопад 2025 року та січень 2026 року не було жодних надходжень грошових коштів, будь-яких грошових коштів і продукти харчування батьки відповідача позивачу не надавали. В серпні 2025 року відповідач надав 1200,00 грн, у лютому 2026 року 2275,00 грн. Саме це і стало підставою для подання позову. Грошові кошти за жовтень 2025 року та березень 2026 року відповідачем були перераховані позивачу, однак значні суми коштів на прохання відповідача вона перераховувала йому також. Відповідач має залежність від ігрових електронних застосунків і примушував позивача оформлювати кредити, які вона сплачувала за власний рахунок. 
23.07.2026 до суду надійшли заперечення на відповідь представника позивача (а. с. 66-67), де представник відповідача позов не визнає та просить у його задоволенні відмовити за безпідставністю, посилаючись на те що, позивач має стабільний щомісячний дохід, не враховуючи коштів отриманих від відповідача за період з травня 2025 року по травень 2026 року в розмірі – 210 158,75 грн. Протягом жовтня 2025 року на рахунок відповідача від позивача надійшло 4 477,42 грн, а в березні 2026 року – 5 710,51 грн і при цьому від відповідача позивач у вказаний період отримала 48 550,00 грн та 52 077,50 грн. Відповідач проходить військову службу, майже увесь свій дохід перераховує своїй дружині, залишаючи собі незначну частину коштів для оплати оренди квартири у м. Слов`янськ, придбання продуктів харчування та ліків (за необхідності). Кошти, які позивач перераховувала відповідачу – це кошти, які були йому необхідні для придбання продуктів харчування та інших мінімальних потреб, коли не вистачало тих заощаджень, що він залишав на власні потреби. У періоди, коли він не перераховував кошти позивачу, він перебував вдома у відпустці та оплачував усе необхідне для сім`ї готівкою. 
На підтвердження отримання позивачем матеріальної допомоги від батьків відповідача, у тому числі і продуктів харчування до відзиву та заперечень сторона відповідача додала роздруківку переписки, проведеною у месенджері WhatsApp, відео, письмові пояснення батька відповідача, копії чеків на придбання памперсів, дитячого харчування, автокрісла, іграшок та продуктів.
Сторона відповідача зазначає, що підтвердженням того, що поведінка позивача не відповідає загальноприйнятим нормам поведінки, як звичайної людини, так і матері є пояснення свідка ОСОБА_5 та відео. На сьогоднішній день позивач забрала дитину і виїхала у невідомому напрямку, при цьому не повідомляє відповідача дату свого повернення та вказує, що вона перебуває з іншим чоловіком. Відповідач звернувся до Служби (управління) у справах дітей ЖМР для врегулювання питання побачення з дитиною та з метою уникнення сварок щодо коштів на утримання дитини позивач 24.06.2026 перерахував на утримання доньки 10 000,00 грн та планує і в подальшому щомісяця добровільно сплачувати кошти.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.
Судом встановлено, що 02.11.2024 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1770 (а. с. 8).
30.05.2025 сторони стали батьками  ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а. с. 7).
Зі змісту копій витягів з Реєстру територіальної громади вбачається, що позивач разом з малолітньою дочкою зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 5, 6).
Згідно з відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру № 2747344 від 18.05.2026 зареєстроване місце проживання відповідача знаходиться також за вказаною адресою (а. с. 12).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач з дочкою проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що також не заперечувалось стороною відповідача.
Статтею 27 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою ВР № 789ХІІ від 27.02.1991 (далі - Конвенція), передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 1 ст. 12 вказаного Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ст. 180 СК України).
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 ЦПК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною 1 ст.183 СК передбачено, що суд визначає розмір аліментів на неповнолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Отже, вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на користь позивача для утримання малолітньої дитини, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.
Однією із умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов`язання обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоров`я або за іншими підставами не спроможний надавати матеріальної допомоги на утримання своєї малолітньої дочки.
Наданими суду доказами, позивачем для стягнення аліментів у розмірі не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не доведені обставини щодо достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Клопотання про витребування вказаних доказів позивач не заявляла.
На спростування доводів позивача про те, що аліменти за період за липень, вересень, листопад 2025 року та січень 2026 року не сплачені відповідачем не спростовані. Відповідачем не надано суду доказів про те, що кожного місяця ним сплачувались аліменти на утримання доньки.
Оцінюючи викладені та встановлені обставини, суд дійшов висновку і стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Крім того, згідно із ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Відповідно до ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Однією із умов задоволення позову в цій частині є те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоров`я або за іншими підставами не спроможний надавати матеріальної допомоги на утримання дружини.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку і стягує з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення останньою до суду із позовом і до досягнення малолітньою дочкою трирічного віку, що буде цілком адекватним та зберігатиме баланс між забезпеченням прав та інтересів сторін у справі.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1331, 20 грн.
Керуючись ст. 75, 84, 180-183 СК України, ст. 5, 12, 13, 77, 81, 89, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів– задовольнити частково.
Стягувати з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.05.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.05.2026 і до досягнення  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 грн.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .
Представник позивача: ОСОБА_6 , місце здійснення діяльності: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Представник відповідача: Цюпик Ольга Вікторівна, місце здійснення діяльності: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 . 
Повний текст рішення виготовлено 10.09.2026

Суддя Л.М. Чішман