П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 року місто Київ
права №370/3156/24
провадження № 22-ц/824/2049/2026 

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»
відповідач -  ОСОБА_1 

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»

на рішення Макарівського районного суду Київської області від 2 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Сініциної О.С.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року позивач ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 25961,62 грн, з яких: 21800 грн - заборгованість по кредиту, 4161,62 грн - заборгованість за відсотками.
Обґрунтовуючи позов зазначив, що 01.02.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений Договір кредитної лінії № 844150295 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого, первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу кошти у розмірі 21800 грн на банківську картку НОМЕР_1 .
Право вимоги за кредитним договором № 844150295 від 01.02.2022 до позивача перейшло на підставі укладених договорів факторингу у такій послідовності: між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс»; між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлай Фінанс»; між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал».
Оскільки відповідач свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків не виконує, позивач просив стягнути суму заборгованості, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та 6 000 грн витрат на правничу допомогу.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 02.07.2025 відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал».
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач ТОВ «Юніт Капітал» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.
Зазначає, що договір факторингу № 28/1118-01, укладений між ТОВ "МАНІВЕО" та ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС", є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024.
05.05.2022 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 175 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 24 178,30 грн.
Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 у встановленому законом порядку не визнавався недійсним.
05.05.2022 підписано реєстр прав вимог № 175, тобто вже після укладення кредитного договору між ТОВ "МАНІВЕО" та відповідачем 01.02.2022.
23.02.2024 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 25 961,62 грн
Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 0409/24 від 04.09.2024 від ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 25 961,62грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 0409/24 від 04.09.2024.
Отже, фактичне відступлення прав вимоги не обмежується моментом укладення кредитного чи факторингового договору, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу
Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.10.2025 відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.07.2026 в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що відповідно до Договору кредитної лінії від 01.02.2022 № 844150295, укладеного між ТОВ «Манівео» та ОСОБА_2 , товариство перерахувало відповідачу на картковий рахунок кошти у розмірі 21800 грн, дата повернення кредиту 03.03. 2022.
Між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений Договір факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, та додаткові угоди № 19, № 26, № 27, 31,32, які продовжували строк дії договору.
23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений Договір факторингу № 23/0224-01.
Надалі, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» 04.09.2024 уклали Договір факторингу № 0409/24, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 844150295 від 01.02.2022.
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу від 04.09.2024 № 0409/24 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 25961,62 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ТОВ "Юніт Капітал" не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі, а тому суд дійшов висновку, що Договір кредитної лінії № 844150295 укладений 01.02.2022, через 3 роки після укладення Договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, тобто на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником та було здійснено передачу невизначених вимог.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Так, судом установлено та не спростовано відповідачем, що 01.02.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 844150295, відповідно до умов якого Товариством було перераховано грошові кошти у розмірі 21800 грн. з датою повернення кредиту 03.03.2022.
Для підтвердження факту відступлення права вимоги, заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.
У постановах Верховного Суду від 02.11.2021 № 905/306/17, від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Договір факторингу № 28/1118-01.
У п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 зазначено, що право вимоги - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Згідно п. 8.2 строк дії договору розпочинає свій перебіг з дати підписання та скріплення печатками, та закінчується 28.11.2019.
Пізніше було укладено ряд додаткових угод до цього договору (№ 19, № 26, № 27, № 31, № 32), якими внесено зміни до п. 8.2 та продовжено строк дії договору факторингу до 21.12.2024.
Позивачем надано Реєстр прав вимоги № 175 від 05.05.2022 з відомостями щодо боржника ОСОБА_1 , підписаний та скліплений печатками ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.52-54).
Отже, як убачається з наданих позивачем доказів, оскільки строк дії договору факторингу розпочався з дня його укладення 28.11.2018 та діяв до 21.12.2024, кредитний договір № 844150295 укладено в межах дії строку договору факторингу, та право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», що у тому числі підтверджується і копією Реєстру прав вимоги № 175.
23.02.2024 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали Договір факторингу № 23/0224-01, предметом якого є відступлення прав вимоги зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. До цього договору позивачем надано реєстр прав вимоги № 1 від 23.02.2024 з відомостями щодо боржника ОСОБА_1 , підписаний та скліплений печатками ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (а.с.60-62).
04.09.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу № 0409/24, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 844150295 від 01.02.2022.
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу від 04.09.2024 № 0409/24 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 25961,62 грн. (а.с. 69-71).
Копії договорів факторингу та реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором є помилковим, оскільки ТОВ «Юніт Капітал» у передбаченому законом порядку відповідно до послідовно укладених договорів факторингу, на виконання яких підписувалися реєстри передачі прав вимоги до боржників, набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним із первісним кредитором. 
Протилежний висновок суду першої інстанції є необґрунтованим.
Щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 844150295 від 01.02.2022, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Як установлено судом, з договору № 844150295 від 01.02.2022, укладеного між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 , вбачається, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця, та ОСОБА_1 підписав його одноразовим ідентифікатором MNV6SA68, відправленим 01.02.2022 о 21:24:28, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений.
Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19, від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 у справі №234/8084/20, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, від 08.08.2022 у справі №234/7298/20.
Договір містить податковий номер ОСОБА_1 адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону.
Доказів того, що на банківську картку ОСОБА_1 не було перераховано кредитні кошти за договором матеріали справи не містять та на спростування цього відповідачем не надано.
Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що кредитний договір не був укладеним.
Протилежного у суді апеляційної інстанції не встановлено.
У п. 1.3 договору зазначено, що за цим договором кредитодавець надає перший транш в сумі 21800 грн. одразу після укладання договору, який має бути повернено 03.03.2022.
У п. п. 1.7, 1.9.1 зазначено, що кредит надається (договір укладається) строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,43 проценти від суми кредиту за кожний день користування ним виключно на період зазначений у п. 1.7 (30 днів). За умовами продовження дисконтного періоду нарахування процентів здійснюється в розмірі 1,07 від суми кредиту за умови погашення позичальником процентів та активування у особистому кабінеті відповідної функції.
На підтвердження укладення вказаного кредитного договору та надання кредитних коштів до позовної заяви було долучено платіжне доручення від 01.02.2022 на суму 21800 грн. та лист АТ «ТАСКОМБАНК» від 08.08.2024 про підтвердження зарахування переказу в цій же сумі на картку 5168-75-xx-xxxx-9502. Аналогічний номер картки зазначено і у заявці на отримання кредиту. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 844150295 від 01.02.2022 та виписки з особового рахунку за кредитним договором заборгованість ОСОБА_1 за цим договором складала 25961 грн., з яких 21800 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4161,61 грн. - прострочена заборгованість за процентами.
Тобто, як вбачається зі змісту договору, який підписаний сторонами та не оспорюється, строк надання кредиту встановлюється терміном 30 днів з дня перерахування коштів. Установлено, що кредитні кошти в сумі 21800 грн. первісний кредитор перерахував в день укладання договору - 01.02.2022. Відповідно, останнім днем погашення заборгованості згідно умов договору є 03.03.2022.
Враховуючи наведене, заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту складає 21800 грн. 
Щодо нарахованих позивачем відсотків суд керується наступним.
Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Отже, розмір відсотків, що були передбачені умовами договору та погоджені сторонами становить 2812,20 грн.
В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 виконав вимоги договору та активував функцію продовження строку дисконтного. Більше того, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що відповідачем взагалі не здійснювались жодні платежі для погашення кредиту, що є взаємовиключною обставиною з умовою договору про продовження строку дії кредитного договору, оскільки згідно умов договору для цього необхідні дві умови - сплата усіх процентів та активація позичальником відповідної функції.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Однак, у цій справі, таких позовних вимог не заявлено, попри те, що у п. 4.3 кредитного договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п.1.2 цього договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відтак колегія суддів зазначає, що у позивача відсутнє право вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками поза межами дії строку кредитного договору. 
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками поза межами дії кредитного договору, тобто після 03.03.2022є безпідставними.
Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим стягнення з ОСОБА_1 суми основного боргу в розмірі 21800 грн. та відсотків визначених у Договорі від 01.02.2022 у розмірі 2812,20 грн., що разом складають суму 24612,12 грн.
Також, позивач просив стягнути на його користь витрати на професійну (правничу) допомогу в суді першої в розмірі 6000 грн.
До позову надано копію договору про надання професійної (правничої) допомоги від 09.09.2024 № 09/09/24-02, протокол погодження вартості послу, додаткову угоду № 4 до договору про надання професійної (правничої) допомоги від 09.09.2024 № 09/09/24-02, акт прийому передачі наданих послуг від 09.09.2024 (складання позову 5000 грн., вивчення матеріалів справи 500 грн., усна консультація 500 грн.).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.
З урахуванням конкретних обставин справи, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. 
За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд апеляційної інстанції встановив, що предмет спору в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній, не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом в галузі права. 
З урахування наведеного, колегія судді дійшла висновку що сума 3000 грн. витрат на надання професійної (правничої) допомоги в суді першої інстанції буде співмірною наданим позивачу послугам та відповідатиме складності справи, оскільки усна консультація та вивчення матеріалів справи охоплюється однією послугою - подання позовної заяви.
Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду згідно з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню частково, в процентному співвідношення на 94, 80 %, з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2296,44 грн. (2422,40 грн.x 94, 80 % : 100%). 
Крім того, оскільки апеляційна скарга ТОВ «Юніт Капітал» задоволена частково, на його користь з відповідача. підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3444,65 грн. (3633,60 грн. x 94,80 % : 100%).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 2 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 844150295 в розмірі 21800 грн. тіла кредиту, 2812,20 грн. заборгованість за відсотками, а всього 24612,12 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 5741,09 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус