Справа № 473/2204/26
РІШЕННЯ
іменем України

"31" серпня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Манучарян А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України» про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ
в травні 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України» про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначав, що перебуває в трудових відносинах з відповідачем з 01 березня 2023 року.
Разом з тим, на вказаному підприємстві перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі за період з березня 2023 року по березень 2026 року в розмірі 427089,77 грн, яка не була виплачена останньому до цього часу.
Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з ДП «Зорі над Бугом» на свою користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 427089,77 грн, а також компенсацію втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 01 березня 2023 року до 01 січня 2026 року в розмірі 107434,40 грн.
Крім цього позивач вказував на те, що внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, що полягала у невиплаті позивачу винагороди за виконану роботу, він зазнав моральних страждань, що були обумовлені необхідністю організації додаткових зусиль для пошуку коштів для забезпечення власного існування та утримання родини. Грошовий еквівалент моральної шкоди оцінив у 50000,00 грн.
Представник позивача адвокат Могила С.М. у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах з відповідачем з 01 березня 2023 року, працює електрозварювальником V розряду, трудові відносини не припинені.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП України).
Згідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні (ч.ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України).
Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості (ч.6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці).
З матеріалів справи, а саме відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 03 березня 2026 року (а.с. 6-8) вбачається, що за період з березня 2023 року до січня 2026 року (включно) відповідач нарахував позивачу, однак не виплатив заробітну плату у загальному розмірі 427089,77 грн (без утримання податків й інших обов`язкових платежів).
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст.77,78 ЦПК України.
Між тим, відповідачем розрахунок заборгованості по заробітній платі не спростовано, не надано доказів відсутності останньої або іншого її розміру.
На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню невиплачена заробітна плата в розмірі 427089,77 грн (без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів, які підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №9901/407/19)).
Ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачає виплату працівникам компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням підприємством, установою, організацією, в трудових відносинах з якими перебувають працівники, строків її виплати. Виплата компенсації провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ст. 2 Закону).
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться (ст. 3 Закону)).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону).
Згідно п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року, №1427 (зі змінами та доповненнями) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.
Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.
Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми (п. 3 Положення).
У разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується.
Виплата працівникові суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць (п.п. 4, 5 Положення).
Таким чином, сума компенсації становить 87423,82 грн (335857,92 грн (встановлений судом розмір заборгованості із заробітної плати після вирахування податків та інших обов`язкових платежів за період з 01 березня 2023 року до 01 січня 2026 року) х 126,03 % (сукупний коефіцієнт приросту споживчих цін за вказаний період)/ 100 – 335857,92 грн (розмір заборгованості із заробітної плати). 
Відповідно до статті 237-1КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
При цьому, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд у таких спорах повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.5 обумовленої постанови).
Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом. Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 815/6107/17 та від 04 березня 2020 року у справі № 815/2215/15.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позивачу була спричинена моральна шкода, оскільки відповідач протягом тривалого часу не здійснював виплату йому заробітної плати, що призвело до необхідності здійснення додаткових заходів для захисту порушених прав у судовому порядку.
Виходячи з встановлених обставин, враховуючи надані докази, суд вважає достатнім, адекватним та справедливим присудження позивачу відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір: на користь позивача (в частині вимоги про стягнення моральної шкоди) в розмірі 64,00 грн (згідно розміру задоволених позовних вимог), на користь держави в розмірі 1278,00 грн (згідно розміру задоволених позовних вимог).
Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265ЦПК України, суд

УХВАЛИВ
позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України» про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України» (Миколаївська область, Вознесенський район, село Яструбинове, проща Центральна, 4; код ЄДРПОУ 34792373) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі в розмірі 427089,77 грн (сума зазначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів), компенсацію втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 87423,82 грн, моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн, судові витрати в розмірі 64,00 грн, а всього в загальному розмірі 517577,59 грн.
Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України»(Миколаївська область, Вознесенський район, село Яструбинове, проща Центральна, 4; код ЄДРПОУ 34792373) судовий збір на користь держави у розмірі 1278,00 грн.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Суддя          Л.В.Лузан