Головуючий І інстанції: А.І. Сидорук

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 р. 	Справа № 480/4984/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Мінаєвої К.В. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.05.2026 року по справі № 480/4984/25
за позовом  ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 30.05.2025 № 183250009118 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 з 23.05.2025 на підставі п.''б'' ст.13 ЗУ ''Про пенсійне забезпечення'' (надалі - Закон № 1788-XII), в редакції, яка діяла до ухвалення Закону від 02.03.2025 № 213-VIII, з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.05.2026 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.05.2025 № 183250009118.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період з 30.05.1996 до 03.11.1997 та до пільгового стажу за Списком № 2, що дає право на пенсію за віком, відповідно до п. ''б'' ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за Списком № 2, період з 06.11.1997 до 02.05.1999.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 23.05.2025 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань, 968 грн 96 коп. витрат зі сплати судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.05.2026 у справі № 480/4984/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про відсутність підстав для зарахування до стажу позивача періоди 30.05.1996 до 03.11.1997 роботи згідно трудової книжки, оскільки в трудовій книжці дата прийняття на роботу має розбіжність з датою наказу на прийняття на роботу та дата звільнення має виправлення. Також не зараховано до пільгового стажу період роботи з 06.11.1997 до 02.05.1999 згідно довідки № 01-55/4647 від 20.05.2025, оскільки до пакету документів не надано перелік місць та професій, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за умови праці до атестації робочих місць № 65а від 25.11.1996.
Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу положень частини четвертої статті 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у період з 30.05.1996 до 03.11.1997 позивач працювала вихователем дитячого садка у Колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Прокопенка. У період з 06.11.1997 до 02.08.1999 позивач працювала санітаркою у Першій обласній спецлікарні м. Ромни.
Позивач, звернулась до відповідача із заявою від 23.05.2025 про призначення пенсії на пільгових умовах. В заяві позивач просила призначити пенсію саме за Списком № 2. 
За результатами розгляду заяви позивача відповідачем прийнято рішення від 30.05.2025 № 183250009118 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. У рішенні зазначено: вік позивача на момент звернення - 53 років 0 місяців 9 днів; страховий стаж позивача з урахуванням кратності - 42 роки 3 місяці 18 днів. Пільговий стаж з урахуванням кратності - 51 рік 11 місяців 28 днів. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 30.05.1996 до 03.11.1997, оскільки в трудовій книжці дата прийняття на роботу має розбіжність з датою наказу на прийняття на роботу та дата звільнення має виправлення. Також не зараховано до пільгового стажу період роботи з 06.11.1997 до 02.05.1999 згідно довідки № 01-55/4647 від 20.05.2025, оскільки до пакету документів не надано перелік місць та професій, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за умови праці до атестації робочих місць № 65а від 25.11.1996. Пільгова довідка потребує перевірки. Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах позивач не має.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач приймаючи спірне рішення неправомірно застосував норми Закону № 1058-IV в редакції від 09.12.2012, а не норми Закону № 1788-XII, а також не зарахував страхового стажу позивача період з 30.05.1996 до 03.11.1997 та до пільгового стажу за Списком № 2 період з 06.11.1997 до 02.05.1999.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.
Пунктом 2 ч.2 ст.114 цього Закону передбачено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України (вище по тексту та надалі - Список № 2), та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Натомість ст.12 Закону № 1788-XII встановлено право виходу на пенсію за віком для жінок - після досягнення 55 років.
Згідно з пунктом "б" ст.13 цього Закону в редакції від 09.12.2012, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 2132-VIII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Законом про внесення змін № 2132-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" ст. 13 Закону про пенсійне забезпечення вік набуття жінками права на пенсію на пільгових умовах за списком № 2 з 50 років до 55 років.
Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнані неконституційними положення ст.13, ч.2 ст.14 та пункти "б" - "г" ст.54 Закону про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законом № 2132-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини цього рішення застосуванню підлягають вказані норми в редакції до внесення змін Законом № 2132-VIII.
У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон № 1788-XII в редакції від 09.12.2012, з урахуванням рішення Конституційного Суду, а саме норма п."б" ст.13 якого встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 для жінок після досягнення 50 років (за наявності 20 років загального та 10 років пільгового стажу роботи) та право на таку пенсію зі зменшенням 55-річного пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки роботи за Списком № 2, у разі якщо стаж роботи за списком складає не менше половини від передбаченого законом.
В той же час, діючі на час виникнення спірних правовідносин норми ч.1 ст.26 та п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-IV, встановлювали право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 для жінок після досягнення 55 років (за наявності загального 25 р., та пільгового стажу роботи 10 р.) та право на пенсію зі зменшенням 60 річного пенсійного віку на 2 роки за кожен рік роботи за Списком № 2, у разі якщо стаж роботи за списком складає не менше половини від передбаченого законом.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами статей 12, 13 Закону № 1788-XII та Закону № 1058-IV (ст. 25 та п. 1 ч. 2 ст. 114). Перший із цих законів визначав пенсійний вік - 55 років та вік з якого особа матиме право на пенсію за Списком № 2 - 50 років (за наявності 20 років страхового та 10 років пільгового стажу за списком № 2), тоді як другий - у 60 та 55 років відповідно (за наявності 25 років страхового та 12,5 років пільгового стажу за списком № 2).
У разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати найбільш сприятливий підхід для особи.
Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Так, в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Окрім того, в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а Верховний Суд висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.
Тож наявність недоліків в оформленні трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що особа жодним чином не впливає на дотримання/недотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, та підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, про що також зазначив Верховний Суд в постанові від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.
Згідно із пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Робота на посаді молодшого медичного персоналу у психіатричному відділенні установи охорони здоров`я передбачена розділом ХХІV Списку № 2, затвердженого Постановою КМУ від 11.03.1994 № 162. Посада санітарки відноситься до молодшого медичного персоналу відповідно до Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників закладів охорони здоров`я та соціального захисту населення, затведженою Наказом Міністерства охорони здоров`я від 23.11.93 № 229 та Класифікатору професій ДК 003-95.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що орган пенсійного фонду має усі правові підстави для того, щоб самостійно витребовувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, проведення перевірки, зустрічної перевірки для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника, разом з тим, у спірних правовідносинах пенсійним органом не подано жодного доказу щодо вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності записів у вкладиші трудової книжки.
Судовим розглядом встановлено, що вік позивача на момент звернення - 53 років 0 місяців 9 днів; страховий стаж позивача з урахуванням кратності - 42 роки 3 місяці 18 днів. Пільговий стаж з урахуванням кратності - 51 рік 11 місяців 28 днів.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції про необґрунтованість зазначених в оскаржуваному рішенні пенсійного органу підстав для відмови у призначенні пенсії позивачу.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність рішення пенсійного органу від 30.05.2025 № 183250009118 та наявність підстав для його скасування.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання пенсійного органу здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 23.05.2025 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні про необхідність зарахування до страхового стажу період з 30.05.1996 до 03.11.1997 та до пільгового стажу за Списком № 2, що дає право на пенсію за віком, відповідно до п. ''б'' ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за Списком № 2, період з 06.11.1997 до 02.05.1999.
Виходячи з того, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується, то в цій частині апеляційний перегляд не здійснюється.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.05.2026 року по справі № 480/4984/25 - залишити без змін .
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	К.В. Мінаєва   В.В. Катунов