Справа №758/116/25
Провадження №2/752/1105/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року        м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кокошка О.Б.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Евдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Банк Форвард» (далі - АТ «Банк Форвард»), третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Евдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 16.06.2014 між нею та ПАТ «Банк русский стандарт» був укладений кредитний договір №113481369. Приватний нотаріус 30.01.2021 за зверненням відповідача вчинив виконавчий напис №680 про стягнення з позивача заборгованості за вказаним кредитним договором. Приватний виконавець 26.02.2021 відкрив виконавче провадження НОМЕР_2 щодо примусового виконання вказаного виконавчого напису. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки у нотаріуса були відсутні докази безспірності заборгованості за вказаним кредитним договором, який не був нотаріально посвідченим.
Позивач просила визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
21.04.2025 судом постановлена ухвала про повернення заяви про забезпечення позову.
21.08.2025 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.
Представник відповідача за допомогою модуля Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надав додаткові пояснення, згідно з якими просив відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування позовних вимог представник відповідача зазначив, що запроваджена ліквідаційна процедура щодо відповідача та здійснюються заходи реалізації його активів. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію відповідача з 20.09.2023 призначена Караченцева А.Ю. Крім того, було відступлене право вимоги від АТ «Банк Форвард» за кредитними договорами від 18.12.2014 №115343920 та від 27.04.2018 №200142419, за якими ОСОБА_1 є позичальником, на користь ТОВ «ФК «Кредит-капітал» на підставі протоколу електронного аукціону від 29.07.2024 та договору про відступлення права вимоги від 29.07.2024. Отже, на думку представника відповідача, з 15.08.2024 відповідач не є кредитором за вказаним кредитним договором, внаслідок чого не є належним відповідачем у вказаній справі.
Від учасників справи до суду не надходило заяв, клопотань.
Перевіривши вказану позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого вказана позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
16.06.2014 між ПАТ «Банк русский стандарт» та ОСОБА_1 укладений договір №113481369, за умовами якого позичальник отримала споживчий кредит у сумі 1302,33 грн на строк з 14.06.2014 по 16.06.2015 із сплатою 0,01% річних.
05.05.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Е.Ю. вчинив виконавчий напис №680 про стягнення на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у загальному розмірі 24302,28 грн з ОСОБА_1 , яка виникла за кредитним договором від 16.06.2014 №113481369, який було укладено між ПАТ «Банк русский стандарт» та ОСОБА_1 , що підтверджується копією вказаного виконавчого напису.
Щодо примусового виконання вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Овсієнко А.В. 26.02.2021 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2, в якому боржником та стягувачем зазначені ОСОБА_1 та АТ «Банк Форвард», відповідно, що підтверджується копією вказаної постанови.
Відповідно до копії постанови від 26.02.2021 у виконавчому провадженні НОМЕР_2 приватним виконавцем було арештовано кошти боржника ОСОБА_1 та звернуте стягнення на доходи боржника.
За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» затверджений перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
У зазначену Постанову Кабінетом Міністрів України Постановою від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» внесені зміни. Так у п. 2 до переліку доповнені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Отже, саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі.
Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п.2 взагалі не передбачено в діючому Переліку.
Отже, враховуючи вищевикладене та зміст правових висновків, викладених у вказаному судовому рішенні, вбачається, що у переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, немає кредитних договорів укладених у простій письмовій формі.
Відповідно до п. 3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2012 №296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Пунктом 3.5 глави 16 розділу ІІ цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.
Судом встановлено, що під час вчинення оскаржуваного позивачем виконавчого напису приватний нотаріус керувався визнаним нечинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, в тому числі вчинив вказаний виконавчий напис на підставі документів, які не відносяться до переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а, отже, приватний нотаріус діяв у порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат».
Вказаний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 30.01.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14.
У матеріалах вказаної справи немає доказів на підтвердження того, що укладений 16.06.2014 між ПАТ «Банк русский стандарт» та ОСОБА_1 кредитний договір №113481369, на якому вчинено вказаний виконавчий напис нотаріуса, був нотаріально посвідчений.
Із копії вказаного кредитного договору вбачається, що він був укладений у простій письмовій формі.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази подання нотаріусу разом з заявою про вчинення виконавчого напису документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, зокрема, первинних бухгалтерських документів, виписки з рахунка боржника тощо, а також підтвердження надіслання кредитором боржнику письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання, беручи до уваги, що виконавчий напис вчиняється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання кредитором боржнику такої вимоги, а також доказів відступлення прав вимоги за кредитним договором.
Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.09.2021 у справі №910/10374/17.
Водночас судом враховується та обставина, що позивачем не визнається розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, на підставі якого був вчинений вказаний виконавчий напис, а отже існує спір щодо стягнення вказаної заборгованості, що також спростовує безспірність заборгованості боржника.
Щодо заперечень представника відповідача у поясненнях про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пред`явлений вказаний позов до неналежного відповідача, суд відзначає наступне.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Частина 1 ст. 48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Частиною 2 ст. 51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову.
При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц.
У постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №519/77/18, від 15.04.2020 у справі №474/106/18, від 12.11.2020 у справі №200/3452/17 зазначено, що справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається на особу, яка зверталася за виконавчим написом.
За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування).
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 у справі №6-122цс13.
Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Судом встановлено, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження НОМЕР_2 щодо виконавчого напису від 30.01.2021 №680, яким стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором від 16.06.2014 №113481369, укладеним з ПАТ «Банк русский стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард».
На підставі копії рішення Правління Національного банку України від 07.03.2023 №90-рш та копії рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.03.2023 №276 розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк Форвард» строком на три роки з 08 березня 2023 року до 07 березня 2026 року, включно.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18.09.2023 №1140 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Банк Форвард» з 20.09.2023 призначено Караченцеву А.Ю., якій делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк Форвард».
З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що АТ «Банк Форвард» перебуває з 23.03.2023 в стані припинення, запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - АТ «Банк Форвард» відсутній.
Отже, судом встановлено, що належним відповідачем за заявленими ОСОБА_1 позовними вимогами є АТ «Банк Форвард», внаслідок чого відсутні підстави для відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні її позовної заяви, оскільки позивачем визначено коло учасників справи без порушення норм процесуального права.
Крім того, судом встановлено, що правонаступник ТОВ «ФК «Кредит-капітал», якому на підставі договору від 15.08.2024 №GL1N426305/1 було відступлене АТ «Банк Форвард» право вимоги за кредитними договорами від 18.12.2014 №115343920 та від 27.04.2018 №200142419, за якими позичальником є ОСОБА_1 , що підтверджується копією вказаного договору та копією витягу з реєстру боржників до вказаного договору.
Представник відповідача не долучив до матеріалів вказаної справи доказів щодо відступлення права вимоги АТ «Банк Форвард» за кредитним договором від 16.06.2014 №113481369, позичальником за яким є ОСОБА_1 та щодо якого вчинений виконавчий напис від 30.01.2021 №680.
Доказів заміни сторони у вказаному виконавчому провадженні щодо примусового виконання оскаржуваного позивачем виконавчого напису, який був вчинений нотаріусом щодо кредитного договору від 16.06.2014 №113481369, а саме АТ «Банк Форвард» на ТОВ «ФК «Кредит-капітал» до суду представником відповідача не надано.
Враховуючи вказані обставини, суд не вбачає підстав вважати, що у вказаному виконавчому провадженні щодо оскаржуваного позивачем виконавчого напису відбулася заміна стягувача на підставі ст. 442 ЦПК України.
За таких обставин суд вважає, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим вказана позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.
Згідно з ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у виді судового збору у сумі 1211,20 грн, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позову на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Евдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
Визнати виконавчий напис від 13.01.2021 №680, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором від 16.06.2014 №113481369 у загальному розмірі 24302,28 грн, таким, що не підлягає виконанню.
Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь держави судовий збір 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: Акціонерне товариство «Банк Форвард», місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105, код ЄДРПОУ 34186061.
Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Евдокія Юріївна, місцезнаходження: м. Київ, б-р Т.Шевченка, буд. 38, прим. 147, кім. 5, 7.
Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Павелків Тетяна Леонідівна, місцезнаходження: м. Київ, вул. Златоустівська, буд. 55.
Рішення складене 15.07.2026.

Суддя         О. Б. Кокошко