Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року № 520/24201/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2026 року до Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить: 
1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо розрахунку щомісячної страхової виплати згідно з приписами пункту 12 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1266 та призначення страхової виплати з 08.06.2026 року, а не з 23.01.2026 року;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 23.01.2026 року перерахунок розміру щомісячної страхової виплати відповідно до вимог пунктів 3, 6, 11, 13, 16 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1266, ч. 8 ч. 9 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», виходячи з фактично нарахованої заробітної плати у лютому 2025 року в розмірі 22 734,60 грн за 10 календарних днів перебування у трудових відносинах, які не виключені з розрахункового періоду, з урахуванням встановлених експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи 60% втрати професійної працездатності, у зв`язку з цим виплатити мені з 23.01.2026 року страхові виплати у належному розмірі з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.06.2026 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності (професійне захворювання) з 08.06.2026 року до 01.07.2029 року. Проте, відповідач призначив страхову виплату з 08.06.2026 року, а не з 23.01.2026 року, тобто дати встановлення остаточного діагнозу, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 14.04.2026.
Окрім того, на думку позивача розрахунок його страхової виплати повинен здійснюватися у взаємозв`язку з приписами пунктів 3, 6, 11, 13, 16 Порядку № 1266, ч. 9 ст. 36 Закону № 1105, без застосування приписів пункту 12 Порядку № 1266, виходячи з фактично нарахованої заробітної плати у лютому 2025 року в розмірі 22 734,60 грн за 10 календарних днів перебування у трудових відносинах.
Позивач звертає увагу, що підстави для застосування до спірних правовідносин приписів п. 12 Порядку № 1266 відсутні, оскільки в цьому пункті йдеться про випадки, коли у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа з поважних причин не мала заробітку або страховий випадок настав у перший день роботи, чого у його ситуації не було, оскільки був заробіток у лютому 2025 року та сплата страхових внесків. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із даним позовом.
12 серпня 2026 року відкрито провадження у справі, про що постановлено відповідну ухвалу. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, про що постановлена відповідна ухвала. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.
26 серпня 2026 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Головним управлінням було призначено позивачу щомісячні страхові виплати з 08.06.2026 на підставі пункту 7 розділу 5 Постанови № 4-1 «щомісячна страхова виплата призначається потерпілому з дня встановлення МСЕК або експертною командою ступеня втрати професійної працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. 
Представник відповідача звертає увагу, що місяці розрахункового періоду, в яких застрахована особа усі робочі дні місяця не працювала з поважних причин (з першого до останнього числа календарного місяця), виключаються з розрахункового періоду.
Перенесення розрахункового періоду через відсутність нарахованої заробітної плати на інші календарні місяці за бажанням потерпілого або з інших причин нормативними актами не передбачено.
Згідно з наданими потерпілим документами дата звільнення ОСОБА_1 з підприємства, на якому отримане професійне захворювання, (10.02.2025) передує датам встановлення остаточного діагнозу (23.01.2026) та складання акту за формою П-4 (14.04.2026). Тому в якості дати настання страхового випадку для визначення розрахункового періоду застосовується саме дата звільнення 10.02.2025. Відповідно до пункту 11 Порядку № 1266 розрахунковий період, за який обчислюється заробітна плата, становить 12 календарних місяців перед звільненням з місця роботи, де стався страховий випадок, з лютого 2024 року по січень 2025 року включно.
В зв`язку з тим, що на дату встановлення ЕКОПФО ступеня втрати професійної працездатності 08.06.2026 з дати звільнення ОСОБА_1 з роботи, з якою пов`язане професійне захворювання, минуло більше року, середня заробітна плата обчислюється з урахуванням вимог пункту 14 Порядку № 1266, а саме: в зв`язку з тим, що в розрахунковому періоді всі 12 місяців повністю відсутнє нарахування заробітної плати з поважної причини, всі місяці виключаються з розрахунку. Тому відповідно до пункту 12 Порядку № 1266 середня заробітна плата для розрахунку щомісячної страхової виплати була визначена виходячи з тарифної ставки, встановленої на день настання права на страхову виплату 08.06.2026, яка, згідно з листом ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» від 23.06.2026 № 548, становить 9992,40 грн.
У зв`язку з чим, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить копія паспорту громадянина України.
Відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджено, що позивач працював в ПрАТ "ШАХТОУПРАВЛІННЯ "ПОКРОВСЬКЕ" в період з 07.06.2004 року до 10.02.2025 року.
Згідно відомостей військового квитка НОМЕР_2 позивач проходив військову службу з 19 квітня 2021 року до 13 лютого 2025 року.
У відповідності до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України № 1391/26/251/ВП позивачу з 08.06.2026 встановлено ІІІ групу інвалідності (первинний огляд професійне захворювання, 60%, встановлено з 23.01.2026 року).
Постановою № 5001-142712524/5001-142712524-2026-2 від 30.06.2026 року позивачу призначена одноразова допомога потерпілому в разі стійкої втрати професійної працездатності, щомісячна страхова виплата втраченої заробітної плати потерпілого. Згідно вказаної постанови дата страхового випадку - 23.01.2026 року.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.07.2026 року № 45963-38767/П-02/8-0500/26 позивача повідомлено, що розмір щомісячної страхової виплати з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності та розміру тарифної ставки складає: 9992,40 грн * 60% = 5995,44 грн.
Додатково повідомлено, що розмір одноразової допомоги, який було визначено відповідно до відсотка ступеня втрати працездатності та семи мінімальних заробітних плат, встановлених законом на день настання права потерпілого на страхову виплату, що передбачено п. 2 ст. 36 Закону України від 23.09.1999 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» становить 36317,40 грн.
Предметом спору є дата початку здійснення щомісячної страхової виплати та правильність визначення її розміру.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом № 1105-XIV.
Згідно частин 1-3 статті 30 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про охорону праці". Підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 36 Закону № 1105-XIV сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячної заробітної плати, яку потерпілий мав до ушкодження здоров`я.
Максимальний розмір щомісячної страхової виплати не може перевищувати чотири мінімальні заробітні плати.
Максимальний розмір щомісячної страхової виплати після проведеного перерахування відповідно до частини другої статті 31 цього Закону не може перевищувати чотири мінімальні заробітні плати.
Мінімальний розмір призначеної щомісячної страхової виплати потерпілому у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути меншим за мінімальну заробітну плату.
У разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої вiдпoвiднo до законодавства, уповноважений орган управління здійснює потерпілому одноразову страхову виплату, розмір якої визначається відповідно до ступеня втрати професійної працездатності, виходячи з розрахунку семи мінімальних заробітних плат, встановлених законом на день настання права потерпілого на страхову виплату..
Отже, щомісячні страхові виплати у зв`язку із втратою професійної працездатності та одноразова страхова виплата у зв`язку із втратою професійної працездатності є двома самостійними видами соціальних виплат, які особа отримує у разі втрати професійної працездатності.
Дата виникнення права на отримання зазначених виплат визначена статтею 41 Закону №1105-XIV, відповідно до частин 1 та 2 якої страхові виплати здійснюються щомісяця у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку або за рішенням суду:
1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;
2) особам, які мають право на страхові виплати у зв`язку із смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.
Одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з дня визначення стійкої втрати професійної працездатності за результатами розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а в разі смерті потерпілого - у місячний строк з дня його смерті особам, які мають на це право. 
Аналіз зазначених правових норм свідчить, що право на отримання потерпілим щомісячних страхових виплат настає з дати встановлення професійного захворювання.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи датою встановлення професійного захворювання позивача є 23.01.2026 року (відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України № 1391/26/251/ВП).
Таким чином, саме з 23.01.2026 року позивач має право на отримання щомісячних страхових виплат.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 280/2403/20, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).
Щодо розміру страхових виплат, на які має право позивач, суд зазначає наступне.
Пункт 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 26 вересня 2001 р. № 1266 (далі - Порядок № 1266) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок та / або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати, призупинення дії трудового договору у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, період, протягом якого працівник проходив строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або проходив військову службу за контрактом, зокрема шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, і за ним не зберігався роботодавцем середній заробіток за такий період (далі - поважні причини). В такому ж
Місяці розрахункового періоду, в яких застрахована особа не працювала з поважних причин (з першого до останнього числа календарного місяця), виключаються з розрахункового періоду.
Згідно пунктів 11,12 Порядку № 1266 розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок, починаючи з місяця, що передує місяцю настання страхового випадку.
Якщо застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше ніж 12 календарних місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок, середня заробітна плата обчислюється за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа).
У разі коли застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше ніж календарний місяць за місцем роботи, де стався страховий випадок, середня заробітна плата обчислюється за фактично відпрацьований час (календарні дні) перед настанням страхового випадку.
Якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа з поважних причин не мала заробітку або страховий випадок настав у перший день роботи, середня заробітна плата визначається виходячи з тарифної ставки (посадового окладу) або її частини, встановленої на день настання права на страхову виплату. У разі коли тарифна ставка (посадовий оклад) не встановлена та відповідні дані відсутні, розрахунок проводиться виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (або її частини), встановленого законом на день настання права на страхову виплату.
У відповідності з пунктами 13,14 Порядку №1266 середня заробітна плата обчислюється за тією професією (посадою, розрядом, роботою) в юридичній особі незалежно від організаційно-правової форми (в її структурному підрозділі), за якою застрахована особа працювала до моменту ушкодження здоров`я і за якою експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи або медико-соціальною експертною комісією їй встановлено стійку втрату професійної працездатності.
У разі коли на дату встановлення експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи або медико-соціальною експертною комісією ступеня втрати застрахованою особою професійної працездатності або коли з дня смерті потерпілого до настання права на страхові виплати минуло більше року з дня настання страхового випадку (складення акта за формою П-4) або звільнення з роботи (переходу на іншу роботу, з якою пов`язане професійне захворювання), середня заробітна плата обчислюється виходячи з розміру заробітної плати застрахованої особи перед настанням нещасного випадку на виробництві (складенням акта за формою П-4) або перед звільненням з роботи (переходом на іншу роботу), з якою пов`язане професійне захворювання, з урахуванням її коригування, що проводиться територіальним органом Пенсійного фонду України, за формулою: З = З(н) х С : М, де З - середньомісячна заробітна плата застрахованої особи, у гривнях; З(н) - середньомісячна заробітна плата найманих працівників, зайнятих в економіці України, за календарний рік, що передує року, з якого призначається страхова виплата; С - сума коефіцієнтів заробітної плати застрахованої особи за кожний місяць розрахункового періоду (К1 + К2 + К3 + ...); К - коефіцієнт заробітної плати застрахованої особи за кожний місяць у розрахунковому періоді, який визначається за формулою: К = З(в) : З(с), де З(в) - заробітна плата застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати; З(с) - середньомісячна заробітна плата працівників, зайнятих в економіці України, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати; М - кількість календарних місяців у розрахунковому періоді.
У разі коли у розрахунковому періоді є місяць (місяці), в якому повністю відсутня заробітна плата у зв`язку з: поважною причиною, - такий місяць (місяці) виключається з розрахункового періоду, тобто сума коефіцієнтів за розрахунковий період ділиться на 11 (або на меншу кількість) місяців; причиною, не віднесеною цим Порядком до поважної, - такий місяць не виключається з розрахункового періоду, тобто сума коефіцієнтів за розрахунковий період ділиться на 12 або на кількість місяців у конкретному розрахунковому періоді.
Пунктами 15,16 Порядку №1266 визначено, що у разі відсутності на момент призначення страхових виплат відомостей про середньомісячну заробітну плату найманих працівників, зайнятих в економіці України, за попередній рік береться фактична середньомісячна заробітна плата таких працівників за місяці попереднього року з подальшим перерахунком її після надходження даних про середньомісячну заробітну плату зазначених працівників за календарний рік, що передує року, з якого призначається страхова виплата.
Якщо у місяці, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати, застрахована особа працювала неповний календарний місяць з поважних причин, середня заробітна плата працівників, зайнятих в економіці України, застосовується пропорційно фактичній кількості відпрацьованих календарних днів у такому місяці.
Згідно статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, компенсація за відпустку це виплата за попередньо відпрацьований час або за час, набутий до розрахункового періоду. Вона не є виплатою за дні розрахункового періоду, оскільки в цьому періоді працівник не відпрацював жодного дня. Натомість компенсація виплачується як разова виплата і не прив`язана до конкретних календарних днів у місяці її нарахування.
Суд звертає увагу, що поняття «заробіток» у розумінні Порядку № 1266 не є тотожним будь-якій одноразовій виплаті.
Компенсація за невикористану відпустку при звільненні є грошовим відшкодуванням за невикористане право на відпустку, набуте у попередніх періодах роботи. Вона не є заробітком, нарахованим за фактично відпрацьований час чи виконання посадових обов`язків.
З довідки ПрАТ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» № 201 вбачається, що ОСОБА_1 виплачено компенсацію за відпустку у розмірі 22734,60 грн.
Разом з цим, наявність виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні не вважається наявністю заробітку за відпрацьований час, в розумінні Порядку № 1266.
За таких умов підлягає застосуванню пункт 12 Порядку № 1266.
Згідно довідки ПрАТ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» від 23.06.2026 № 548 розмір місячної тарифної ставки в червні 2026 року за професією прохідник 5 розряду становить 9992 грн 40 коп.
Розмір щомісячної страхової виплати з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності (60%) складає 5995,44 грн. (9992,40 грн.* 60%).
Таким чином, відповідачем правомірно для розрахунку виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності визначено середню заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (посадового окладу) позивача.
З огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати не підлягають відшкодуванню. 
На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо призначення ОСОБА_1 страхової виплати з 08.06.2026 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату за період з 23 січня 2026 року до 07 червня 2026 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лазарєв В.В.