ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/24225/24	Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/815/26 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Гірського Б.О.
суддів - Храпак Н.М., Костіва О.З.
за участю секретаря - Дідух М.Є.,
представника позивача-адвоката Колодовського О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/24225/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Колодовський Олег Володимирович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2026 року (ухвалене суддею Стельмащуком П.Я., повне рішення складено 07 квітня 2026 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Колодовський О.В. звернулась до суду із вказаним позов.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що житловий будинок АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір, який складався з двох членів колгоспного двору: матері позивача ОСОБА_3 (голова двору) та баби позивача ОСОБА_4 .
Вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . 
Стверджувала, що після її смерті спадщину за законом, у вигляді 1/2 частки спірного житлового будинку, прийняла невістка спадкодавця (мати позивача) ОСОБА_3 , яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також вона в порядку спадкування за заповітом успадкувала земельний пай після смерті баби і оформила відповідне свідоцтво на це спадкове майно.
Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на цілий житловий будинок (1/2 частки, яка належала їй як члену колгоспного двору + 1/2 частки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 ). 
Посилалась на те, що за життя ОСОБА_3 склала заповіт на її користь, яким заповіла їй вказаний житловий будинок. 
Зазначала, що після смерті ОСОБА_3 спадщину за заповітом прийняли вона та її сестра ОСОБА_2 , шляхом звернення до нотаріуса з відповідними заявами. Інші спадкоємці відсутні та до нотаріальної контори не звертались. 
Проте, звернувшись до нотаріуса для оформлення спадкових прав на житловий будинок їй було відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ про належність цього майна спадкодавцю. 
На підставі наведеного, просила визнати за нею - ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, а саме: літ «А» - житловий будинок (1967 р.) площею 69,8 кв. м, з прибудовою (1989 р.) «а» та сходами (1989 р.); літ «Б» - літня кухня (1975 р.) з прибудовою (1975 р.) «б» та сходами (1975 р.); літ. «В» хлів (1939 р.) з підвалом (1939 р.) «пд. (В)»; «№1» ворота з хвірткою; «№2» огорожа; «№3» огорожа; «№4» колонка; «1» вимощення, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Колодовський О.В. просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ухвалити в цій частині нову постанову, якою визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , із яких: 1/4 в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та 1/2 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення цієї справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про неприйняття нею спадщини після смерті ОСОБА_4 . 
Посилається на те, що є спадкоємицею за правом представлення після смерті баби, оскільки її батько - ОСОБА_5 , який був сином ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до відкриття спадщини. 
Зазначає, що 03 вересня 2003 року вона звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай). 
Вважає, що отримання свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна підтверджує прийняття нею всієї спадщини, оскільки законодавством не допускається її часткове прийняття.
Зазначає, що в даному випадку не йдеться про вступ у фактичне управління чи володіння спадковим майном, а саме про належне прийняття спадщини, що підтверджується отриманням свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно.
Також зазначає, що відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо частки житлового будинку була зумовлена виключно відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, а не неприйняттям спадщини чи пропуском строку для її прийняття.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Колодовський О.В. підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній.
Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце слухання справи, що не перешкоджає розгляду справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 .
Відповідно до довідки № 86 виданої 28.03.2024 Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, станом на 15.04.1991 року, членами колгоспного двору в АДРЕСА_1 були: ОСОБА_3 , 1939 р.н. - голова двору; ОСОБА_4 , 1905 р.н. - свекруха.
30.06.1991 року виконавчим комітетом Козівської сільської Ради народних депутатів Тернопільської області видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , та посвідчено, що він належить колгоспному двору, що складається з 2-ох членів, головою якого є ОСОБА_3 .
10.10.1996 року секретарем виконавчого комітету Козівської сільської Ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області Оберлейтнер Г.Б. посвідчено заповіт за номером в реєстрі 28, відповідно до якого ОСОБА_4 заповіла належний їй на праві особистої власності сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР №001457, яка знаходиться в тимчасовому користуванні товариства «За вільну Україну» с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області в розмірі два гектари 15 арів, своїй онуці ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .
На день смерті ОСОБА_4 , яка проживала в АДРЕСА_1 , разом з нею проживала невістка ОСОБА_3 , 1939 р.н., що підтверджується довідкою №87 виданою 28.03.2024 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.
Після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , Тернопільською районною державною нотаріальною конторою 03.09.2003 заведено спадкову справу № 497/2003.
ОСОБА_1 03.09.2003 року звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченим 10.10.1996 за №28, після смерті ОСОБА_4 . Факт прийняття спадщини перевірено на пред`явленому на ім`я спадкодавця правовстановлюючому документу на право на земельну частку (пай) (т. 1, а.с. 140).
03.09.2003 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Мороз К.В., видано ОСОБА_1 свідоцтво за номером в реєстрі 1511, про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «За вільну Україну» с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області, розміром 2,15 у.к.га, у зв`язку з фактичним вступом в управління та володіння спадковим майном.
Відповідно до постанови державного нотаріуса Тернопільської районної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. №1917/02-31 від 01.10.2024, ОСОБА_1 звернулась із заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був би її син ОСОБА_5 , а саме на частку житлового будинку по АДРЕСА_1 . Проте, у видачі свідоцтва відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцеві (т. 1, а.с. 148).
02.09.2019 року старостою села Козівка Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Дідиком Т.А. посвідчено заповіт за номером в реєстрі 6-17, відповідно до якого ОСОБА_3 заповіла: належні їй на праві приватної власності земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,71 га (1,66 га + 0,05 га), розташовані на території с. Козівка Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області  ОСОБА_2 , 1969 року народження; все інше належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося та все те, що буде належати їй на день її смерті і на, що вона згідно з законом матиме право,  ОСОБА_1 , 1962 року народження.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 .
На день смерті ОСОБА_3 , яка проживала в АДРЕСА_1 , разом з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав, що підтверджується довідкою виданою у березні 2021 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.
Після смерті ОСОБА_3 , Тернопільською районною державною нотаріальною конторою 30.03.2021 заведено спадкову справу № 138/2021 (витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №64145681 від 30.03.2021).
Відповідно до постанови державного нотаріуса Тернопільської районної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. №1918/02-31 від 01.05.2024, ОСОБА_1 звернулась із заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , а саме на частку житлового будинку по АДРЕСА_1 . Проте, у видачі свідоцтва відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцеві.
Згідно з інформаційною довідкою №538 виданою 29.05.2024 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 року державна реєстрація права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 в бюро не проведена.
13.04.2024 року ФОП ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Відповідно до характеристики об`єкта нерухомого майна: житловий будинок під літерою «А» 1967 року побудови, прибудова під літерою «а» 1989 року побудови, сходи 1989 року побудови, літня кухня під літерою «Б» 1975 року побудови, прибудова під літерою «б» 1975 року побудови, сходи 1975 року побудови, хлів під літерою «В» 1939 року побудови, підвал під літерою «Пд(В)» 1939 року побудови, №1 ворота з хвірткою, №2 огорожа, №3 огорожа, №4 колонка, І вимощення. Усього по будинку під літ «А»: загальна площа 69,8 кв.м, житлова площа 34,6 кв.м, допоміжна площа 26,0 кв.м.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вважав, що вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є обґрунтованими.
Водночас місцевий суд вважав, що до позивача не може перейти право власності на 1/2 частку спірного нерухомого майна, яке належало ОСОБА_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , оскільки у останньої право власності на спірне нерухоме майно не виникло.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, яка належала ОСОБА_4 як члену колгоспного двору, у порядку спадкування за законом ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ч. 2 статті 529 ЦК УРСР, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном впродовж шести місяців з дня відкриття спадщини. Тобто суд вважав, що спадщина фактично не прийнята нею. 
Колегія суддів не погоджується в повній мірі із висновками суду першої інстанції, а саме про недоведеність обставини прийняття спадщини, а саме фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті її баби - ОСОБА_4 з огляду на наступне.
Правовий статус майна колгоспного двору був врегульований ст. ст. 120 - 126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Частиною 1 статті 112 Цивільного кодексу УРСР було передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Згідно зі ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності.
За змістом ст. 123 Цивільного кодексу УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.
Таким чином, враховуючи що членами колгоспного двору по АДРЕСА_1 було двоє осіб, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їм належав житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності.
Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.
Пунктом 1 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР).
Оскільки, спадщина після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 відкрилася після ІНФОРМАЦІЯ_6 , то в цій частині застосуванню підлягають норми ЦК України.
Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до cт. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Частинами 1 та 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. (ч.1 ст.1269 ЦК України).
Згідно cт. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частина 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , тобто спадщина відкрилася до ІНФОРМАЦІЯ_7 , то в цій частині застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР.
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (стаття 529 ЦК УРСР).
Відповідно до статті 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).
Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 як член колгоспного двору була співвласником спірного домоволодіння у розмірі 1/2 частки, а після її смерті ОСОБА_1 , будучи спадкоємицею за заповітом, у встановлений законом строк прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса із відповідною заявою.
При цьому місцевий суд слушно звернув увагу на те, що відмова державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо зазначеної частки житлового будинку була зумовлена виключно відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_3 як невістка ОСОБА_4 не належала до спадкоємців за законом після смерті останньої в розумінні ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР.
Тому сам факт проживання ОСОБА_3 зі свекрухою на день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 не зумовлював для неї права спадкування після ОСОБА_4 , а отже її 1/2 частка будинку не могла перейти до ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_4 та дочкою ОСОБА_5 , який був сином спадкодавиці та помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто до відкриття спадщини після смерті матері - ОСОБА_4 .
Отже, відповідно до ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР ОСОБА_1 мала право на спадкування тієї частки у спадковому майні ОСОБА_4 , яка належала б її батькові ОСОБА_5 при спадкуванні за законом.
Разом з тим, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті баби - ОСОБА_4 , є помилковим та спростовується матеріалами справи.
Так, із матеріалів справи вбачається, що 03.09.2003 року ОСОБА_1 звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 і цього ж дня державним нотаріусом їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), яка належала ОСОБА_4 .
Із змісту заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченим 10.10.1996 за №28, після смерті ОСОБА_4 , вбачається, що факт прийняття спадщини перевірено на пред`явленому на ім`я спадкодавця правовстановлюючому документу на право на земельну частку (пай) (т. 1, а.с. 140).
Таким чином, колегія суддів вважає, що отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 підтверджує факт прийняття нею спадщини після смерті останньої в цілому (за заповітом і за законом).
При цьому законодавство, чинне на час відкриття спадщини, не передбачало можливості прийняття спадщини частково, з умовою чи із застереженням, а тому прийняття спадкоємцем частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.
Відтак колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_1 не довела обставини прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .
Крім того, постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори №1917/02-31 від 01.10.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо частки житлового будинку саме у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцеві, а не з підстав неприйняття спадщини чи пропуску строку для її прийняття.
Також із змісту постанови державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори №1917/02-31 від 01 жовтня 2024 року вбачається, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 є  ОСОБА_1  відповідно до ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР, оскільки її батько - ОСОБА_5 , який був сином спадкодавця, помер до відкриття спадщини. При цьому у зазначеній постанові вказано, що інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися.
Таким чином, за відсутності інших спадкоємців, вона набула право спадкування за законом всього спадкового майна (цілої частки), яке не було охоплене заповітом.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті баби ОСОБА_4 , відповідно до ч. 2 ст. 529, ст. 554 ЦК УРСР має право на спадкування за законом всього спадкового майна (яке не було охоплене заповітом) після смерті останньої, і яке становить 1/2 частку спірного житлового будинку.
На підставі наведеного, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішенням, яким позов задовольнити, визнавши за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , з яких: 1/2 частина в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та 1/2 частина у порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2026 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , з яких: 1/2 частина в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та 1/2 частина у порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рушення.
Повна постанова складена 15 липня 2026 року.

Головуючий:       Гірський Б.О.

Судді:        Храпак Н.М.

Костів О.З.