ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2026 року   Справа № 906/333/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Романюк Ю.Г., суддя Миханюк М.В. ,  суддя Коломис В.В. 

секретар судового засідання Тангиян О.О. 

за участю представників сторін:
позивача: Чорноморець Я.А. (в режимі ВКЗ)
відповідача: Чернюк А.В. (в режимі ВКЗ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.04.2026, ухвалене суддею Соловей Л.А. у м. Житомир (повний текст рішення складено 27.04.2026)
у справі № 906/333/26
за позовом Акціонерного товариства "Укртелеком" 
до Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради 
про стягнення 380 687,13 грн

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги; процесуальні дії у справі.
Акціонерне товариство "Укртелеком" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради заборгованості у розмірі 380 687,13грн, з яких: 356 342,30грн заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, 16 085,46грн інфляційних втрат, 8 259,37грн 3% річних.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем передбаченого законом обов`язку з виплати позивачу витрат, понесених внаслідок надання пільг окремим категоріям громадян за період з 01.01.2025 по 31.12.2025.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.04.2026 у справі № 906/333/26 позов задоволено.
Оскаржуване рішення мотивоване тим, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування витрат, понесених позивачем у період з 01.01.2025 по 31.12.2025 у зв`язку з наданням послуг зв`язку абонентам на пільгових умовах. З огляду на встановлені обставини місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення у повному обсязі в сумі 380 687,13 грн, з яких: 356 342,30 грн заборгованості з відшкодування відповідних витрат, 16 085,46 грн інфляційних втрат та 8 259,37 грн 3 % річних.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Департамент соціальної політики Житомирської міської ради звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга подана через електронний кабінет підсистеми ЄСІКС 12.05.2026.
Листом від 13.05.2026 справу № 906/333/26 витребувано у Господарського суду Житомирської області. 
26.05.2026 матеріали справи надійшли на адресу суду апеляційної інстанції. 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2026, серед іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.04.2026 у справі № 906/333/26 та призначено розгляд апеляційної скарги на "23" червня 2026 р. о 14:45 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №4.
09.06.2026 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який долучено до матеріалів справи.
Відповідно до відомостей табелю КП "Діловодство спеціалізованого суду" суддя Коломис В.В. перебуває у відпустці у період з 15.06.2026 по 03.07.2026 включно.
За таких обставин, судове засідання у справі № 906/333/26, призначене на 23.06.2026 о 14:45 год., не відбулося. Про неможливість проведення судового засідання сторін повідомлено шляхом розміщення інформації на сайті суду та надіслано засобами електронного зв`язку. 
Враховуючи усунення обставини, які зумовили неможливість проведення судового засідання, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.07.2026, серед іншого, розгляд апеляційної скарги призначено на "14" липня 2026 р. об 14:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №4.

Узагальнений виклад доводів апеляційної скарги та заперечень учасників справи.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Департамент соціальної політики Житомирської міської ради в апеляційній скарзі зазначає про відсутність підстав для покладення на нього обов`язку щодо відшкодування витрат, понесених АТ "Укртелеком" у зв`язку з наданням телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.
Апелянт вказує, що внаслідок внесення змін до законодавства, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2023 №1351, Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, було перетворено на Реєстр осіб, які мають право на пільги, а функції щодо його ведення, збирання, систематизації, накопичення та оброблення інформації про пільговиків передано органам Пенсійного фонду України. У зв`язку з цим скаржник вважає помилковими посилання позивача на нормативне регулювання, яке діяло до відповідних змін, та наголошує, що з 2023 року управління соціального захисту населення департаменту не здійснюють наповнення Реєстру, а відповідні повноваження належать виключно органам Пенсійного фонду України. При цьому апелянт стверджує, що органи соціального захисту населення фактично не мають доступу до зазначеного Реєстру, а тому не можуть здійснювати перевірку відомостей, на яких ґрунтуються розрахунки позивача.
Крім того, у доводах апеляційної скарги зазначено, що у бюджеті Житомирської міської територіальної громади на 2025 рік не було передбачено видатків на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням пільг окремим категоріям громадян за послуги зв`язку, а відтак у департаменту була відсутня фінансова можливість для здійснення таких виплат. На переконання Департаменту, видатки на забезпечення відповідних соціальних гарантій належать до видатків державного бюджету, оскільки пов`язані з реалізацією загальнодержавних програм соціального захисту та соціального забезпечення.
На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.01.2022 у справі №904/138/21, від 01.02.2022 у справі №904/141/20, від 27.07.2022 у справі №904/7875/21, від 09.06.2023 у справі №916/3938/21 та від 07.08.2023 у справі №922/1418/22. За твердженням скаржника, у зазначених судових рішеннях Верховний Суд виходив із того, що пільги, встановлені законами України, підлягають фінансуванню за рахунок коштів державного бюджету, а вирішальним для визначення джерела їх відшкодування є встановлення органу, який запровадив відповідні пільги.
Також скаржник стверджує, що належним представником держави у спірних правовідносинах є суб`єкт, визначений законом про Державний бюджет України головним розпорядником бюджетних коштів за відповідною бюджетною програмою. Водночас, якщо такого розпорядника державою не визначено, відповідач вважає, що саме Кабінет Міністрів України повинен розглядатися як орган, через який держава реалізує свої права та обов`язки у спірних правовідносинах, оскільки відповідно до статті 116 Конституції України саме Кабінет Міністрів України розробляє проєкт закону про Державний бюджет України та забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.
Окремо наголошено на тому, що покладення обов`язку з відшкодування спірних витрат на органи місцевого самоврядування можливе лише за наявності відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту населення. Водночас будь-які субвенції на зазначені цілі у спірний період не виділялися, що, на думку апелянта, виключає можливість покладення відповідних витрат на місцевий бюджет.
З огляду на наведене апелянт вважає, що місцевий господарський суд безпідставно поклав на Департамент соціальної політики Житомирської міської ради обов`язок з компенсації витрат позивача, у зв`язку з чим просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 27.04.2026 у справі № 906/333/26 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
У поданому відзиві позивач вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 27.04.2026 у справі № 906/333/26 є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, на підставі повного та всебічного з`ясування всіх фактичних обставин справи, з належною оцінкою зібраних доказів та у межах наданих суду повноважень.
Зокрема, наголошено, що суд першої інстанції правильно встановив гарантованість надання пільг з послуг зв`язку на рівні Конституції України та законів України, а також дійшов обґрунтованого висновку щодо виникнення відповідних зобов`язань безпосередньо із норм чинного законодавства, а не з договірних відносин сторін.
Щодо доводів апелянта про зміни у законодавстві та передачу окремих функцій Пенсійному фонду України, позивач зазначає, що суд першої інстанції повно та правильно врахував відповідні зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117, у тому числі зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2022 №1041, якими визначено особливості адміністрування пільг, з урахуванням того, що механізм надання пільг на послуги зв`язку не є тотожним механізму призначення та виплати житлових субсидій і окремих видів пільг на житлово-комунальні послуги.
Позивач також підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відсутність обов`язковості укладення окремого договору між сторонами не впливає на виникнення обов`язку з відшкодування вартості наданих пільговим категоріям громадян послуг, оскільки такі зобов`язання виникають безпосередньо із закону, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.01.2020 у справі №911/1165/19.
Крім того, зазначено, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено належність Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради до головного розпорядника бюджетних коштів у спірних правовідносинах, а також його визначальну роль у реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення на території міста Житомира відповідно до положення про Департамент та затверджених міських програм.
Окремо позивач звертає увагу, що доводи апелянта про відсутність фінансування та бюджетних призначень не можуть бути підставою для звільнення від виконання зобов`язань, оскільки відповідно до усталеної судової практики, зокрема Верховного Суду, а також правових позицій Конституційного Суду України та ЄСПЛ, реалізація соціальних гарантій не може ставитись у залежність від наявності чи відсутності бюджетних коштів.
З урахуванням викладеного АТ "Укртелеком" вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, тому позивач просить залишити рішення Господарського суду Житомирської області від 27.04.2026 у справі № 906/333/26 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 14.07.2026 представниця скаржника доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.
Представниця позивача проти доводів апеляційної скарги заперечувала з підстав, викладених у відзиві, та просила оскаржуване рішення залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідачку та пояснення присутніх у судовому засіданні представниць сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги й заперечення на неї, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права у межах повноважень, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Обставини справи, встановлені судами та визначені відповідно до них правовідносини.
Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, Акціонерне товариство "Укртелеком" є оператором електронних комунікацій, який надає відповідні послуги споживачам згідно з вимогами Цивільного кодексу України, Закону України "Про електронні комунікації" та інших актів законодавства, що регулюють надання електронних комунікаційних послуг.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 01.01.2025 по 31.12.2025 ним надано послуги зв`язку на пільгових умовах частині населення в м. Житомирі, яке включено до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги і підпадає під дію Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про охорону дитинства" у сумі 356 342,30 грн.
На підтвердження наведеного позивачем зазначено, що помісячно на адресу Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради для здійснення розрахунку за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям споживачів направлялись відповідні розрахунки та акти звіряння.
Водночас листами №469/вих від 19.02.2025, №1006/вих від 16.04.2025, №1257/вих від 15.05.2025, №1551/вих від 19.06.2025, №1770/вих від 16.07.2025, №2035/вих від 18.08.2025, №2319/вих від 19.09.2025, №2469/вих від 01.10.2025, №2712/вих від 17.10.2025, №2848/вих від 31.10.2025, №3175/вих від 01.12.2025, №3419/вих від 17.12.2025, №3499/вих від 22.12.2025, №198/вих від 19.01.2026, відповідач повернув позивачу розрахунки та акти звіряння розрахунків без розгляду з посиланням на те, що департаменту не передбачено видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг окремим категоріям громадян за надані послуги зв`язку.
У подальшому позивач надіслав на адресу відповідача претензію-вимогу №4 від 25.02.2026 про відшкодування АТ "Укртелеком" витрат за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах мешканцям Житомирської територіальної громади за період з 01.01.2025 по 31.12.2025 в сумі 356 342,30 грн. 
У відповідь на зазначену вимогу відповідач вказав про відсутність підстав для задоволення претензії. Разом з тим, зазначив, що у 2025 році департаменту не було передбачено видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг окремим категоріям громадян за надані послуги зв`язку.
За твердженням позивача, відсутність відшкодування Департаментом соціальної політики Житомирської міської ради понесених витрат за надані телекомунікаційні послуги населенню на пільгових умовах стала підставою для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення 356 342,30 грн заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.01.2025 по 31.12.2025. 
Також, з метою відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, позивачем нараховано інфляційні втрати з 26.02.2025 по 26.03.2026 в сумі 16 085,46 грн та 3% річних у розмірі 8 259,37 грн.

Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, оцінка встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції, а також мотиви прийняття чи відхилення доводів, аргументів і заперечень учасників справи судом апеляційної інстанції.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 509, ч. 3, 4 ст. 11 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.
Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку встановленим обставинам у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову.
Насамперед колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що Департамент соціальної політики Житомирської міської ради не є належним відповідачем у справі, а належним представником держави у спірних правовідносинах виступає Кабінет Міністрів України.
Згідно зі ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки.
Відповідно до ст.19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про охорону дитинства" встановлені пільги з оплати послуг зв`язку для визначеної цими Законами категорій осіб.
Як правильно встановив суд першої інстанції, право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг безпосередньо передбачене законами України, а обов`язок оператора телекомунікацій надавати такі пільги виникає незалежно від наявності чи відсутності будь-яких договірних відносин з органами державної влади або місцевого самоврядування.
При цьому чинне законодавство не ставить виникнення обов`язку з компенсації понесених оператором витрат у залежність від укладення окремого договору між оператором та органом соціального захисту населення. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.01.2020 у справі № 911/1165/19, відповідно до якої зобов`язання щодо відшкодування вартості наданих пільгових послуг виникають безпосередньо із закону.
Разом з тим реалізація державної політики у сфері соціального захисту населення здійснюється через уповноважені державою органи.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Згідно зі ст.27 цього Закону до відання виконавчих органів належать підготовка та реалізація програм соціально-економічного розвитку, організація їх виконання та звітування про результати виконання. 
Відповідно до ч.1 ст.54 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ради у межах затвердженої структури можуть створювати виконавчі органи для здійснення відповідних повноважень.
Згідно з Положенням про Департамент соціальної політики Житомирської міської ради, затвердженого рішенням міської ради 21.12.2023 №974, Департамент є підзвітним та підконтрольним міській раді, підпорядковується виконавчому комітету міської ради, заступнику міського голови та міському голові, а також є головним розпорядником бюджетних коштів, спрямованих на соціальний захист населення. 
Основними завданнями Департаменту відповідно до підпунктів 1, 3, 5, 12 пункту 2.1. розділу 2 Положення є: забезпечення реалізації державної політики з питань соціального захисту населення, соціальної підтримки ветеранів та членів їх сімей, дітей, внутрішньо переміщених осіб; призначення та виплата соціальної допомоги, адресної грошової допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, установлених законодавством; розроблення та організація виконання комплексних програм і заходів щодо поліпшення становища соціально вразливих верств населення; забезпечення взаємодії з органами місцевого самоврядування, центрами надання адміністративних послуг, державними органами та іншими установами та організаціями щодо надання соціальної підтримки населенню тощо.
Відповідно до пункту 20-4 частини 1 статті 91 Бюджетного кодексу України видатки на пільги з послуг зв`язку належать до видатків, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів. Наведена норма не покладає автоматично відповідний обов`язок на будь-який орган місцевого самоврядування лише з огляду на місце проживання пільговиків, проте надає місцевій раді бюджетно-правову можливість передбачити такі видатки та визначити механізм їх здійснення.
У цій справі Житомирська міська рада такою можливістю скористалася, рішенням Житомирської міської ради від 13.01.2021 №7 затверджено Порядок відшкодування витрат на надання пільг за послуги зв`язку окремим категоріям громадян Житомирської міської територіальної громади, яким саме Департамент визначений головним розпорядником коштів місцевого бюджету на здійснення відповідних заходів.
Отже, керуючись положеннями п.2 вищезазначеного Порядку головним розпорядником коштів місцевого бюджету на здійснення зазначених заходів є Департамент соціальної політики Житомирської міської ради.
Згідно з п.3 Порядку, ведення Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, що мають право на пільги, покладено на управління соціального захисту населення Корольовського та Богунського районів департаменту соціальної політики Житомирської міської ради.
Пунктом 5 розділу ІІІ Порядку передбачено обов`язок Управління вести облік пільгових категорій громадян відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, що мають право на пільги" (зі змінами та доповненнями); звіряти інформацію, що міститься в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, з інформацією, яка надходить від надавача послуг; здійснювати перевірку надання пільг громадянам з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №389 "Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї"; забезпечувати проведення розрахунків з Надавачем послуг після отримання фінансування від Департаменту. У разі виявлення розбіжностей, складати протокол розбіжностей, форма кого є додатком до даного Порядку.
Також рішенням Житомирської міської ради від 19.12.2024 №1196 внесено зміни до Комплексної Програми соціального захисту населення Житомирської міської територіальної громади на 2021-2025 роки, яка затверджена рішенням №35 від 24.12.2020, якими прямо передбачено, що забезпечення надання пільг окремим категоріям громадян з послуг зв`язку, наданих АТ "Укртелеком", здійснюється саме Департаментом соціальної політики Житомирської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету.
Отже, саме апелянт є органом, через який держава реалізує покладені на неї зобов`язання щодо забезпечення соціальних гарантій на відповідній території, а тому висновок суду першої інстанції про належність Департаменту як відповідача у цьому спорі є обґрунтованим.
Підсумовуючи вищевикладене, на відміну від ситуації, коли позов пред`являється до місцевої ради виключно через проживання пільговиків на території відповідної громади, у спірних правовідносинах існують чинні локальні акти, якими сама територіальна громада визначила конкретний захід, період його реалізації, джерело фінансування та відповідального виконавця - Департамент соціальної політики Житомирської міської ради.
Посилання відповідача на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах у справах №922/1418/22 від 07.08.2023, №916/429/23 від 06.10.2023, №916/2523/22 від 28.09.2023 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідачами у цих справах є органи місцевого самоврядування, у яких, на відміну від відповідача у цій справі, відсутні місцеві Програми та "Порядок відшкодування витрат на послуги зв`язку на пільгових умовах", якими, у цій справі, визначений головний розпорядник коштів на зазначені цілі - Департамент соціальної політики Житомирської міської ради та джерело фінансування - місцевий бюджет.
Отже, правовідносини у наведених апелянтом справах і у справі, що переглядається, не є подібними у визначальному аспекті - наявності чинного локального механізму фінансування. Застосування сформульованих Верховним Судом висновків без урахування цієї істотної відмінності призвело б до фактичного невиконання обов`язкових рішень самої міської ради та безпідставного перекладення вартості реалізованої місцевої програми на приватного надавача послуг.
Разом з тим, наведення апелянтом низки судових рішень судів першої інстанції та апеляційної інстанції, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки останні не є джерелом правозастосовної практики в розумінні ч. 4 ст. 236 ГПК України.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що після внесення змін до Положення про Реєстр осіб, які мають право на пільги, він позбавлений можливості перевіряти відомості, на підставі яких позивач визначив суму компенсації.
Як встановлено судами, постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 затверджено Положення про Реєстр осіб, які мають право на пільги, яким визначено механізм формування, ведення та використання відповідної інформаційної системи.
Згідно з абз.1 п.1 та п.2 ч.3 Положення №117, зобов`язано Міністерство соціальної політики та Пенсійний фонд України забезпечити внесення до Реєстру інформації про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою у встановлених постановою переліку законодавчих актів і пенсіонерів за віком; а також подавати інформацію, що міститься в Реєстрі, центральним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування для забезпечення надання пільг особам, які мають на них право, з дотриманням вимог Законів України "Про інформацію" та "Про захист персональних даних".
Відповідно до абз.1, 3, 7 п.1 Положення №117 реєстр осіб, які мають право на пільги - це інформаційно-комунікаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, захист, облік, відображення, оброблення реєстрових даних і надання реєстрової інформації про фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою відповідно до законів України, отримують пільги, передбачені для педагогічних, медичних, фармацевтичних працівників, працівників бібліотек, музеїв, спеціалістів із захисту рослин і працівників культури в сільській місцевості. Держателем Реєстру є Мінсоцполітики.
Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчі органи з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад та у випадках, передбачених цим Положенням, органи Пенсійного фонду України забезпечують у межах повноважень формування реєстрових даних Реєстру та здійснюють інші повноваження створювачів із урахуванням вимог, передбачених Законом України "Про публічні електронні реєстри" та цим Положенням.
Пунктом 2 закріплений перелік інформації, яка носиться до Реєстру, зокрема, відомості, за якими можна ідентифікувати особу, відомості про нарахування пільг (вид і сума) та період їх отримання.
Пунктом 3 Положення №117 передбачено повноваження органів Пенсійного фонду України, зокрема щодо організації збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечення її автоматизоване використання для розрахунку розміру пільг та їх виплати; ведення обліку пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки, в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; забезпечення протягом робочого дня наповнення Реєстру отриманими відомостями про пільговиків шляхом електронної інформаційної взаємодії.
Відповідно до п.4,5 вищевказаного Положення, обмін інформацією, що міститься в Реєстрі осіб, які мають право на пільги, здійснюється Міністерством соціальної політики, Пенсійним фондом, в т.ч. його структурними підрозділами та центральними органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування через систему безперервної електронної взаємодії державних інформаційних ресурсів.
Отже, з аналізу положень вказаного нормативного акта вбачається, що інформація, яка міститься у Реєстрі, надається органам місцевого самоврядування та органам соціального захисту населення саме для забезпечення реалізації пільг та здійснення відповідних розрахунків. Більше того, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення визначені учасниками формування та використання реєстрових даних, а обмін відповідною інформацією здійснюється через систему електронної взаємодії державних інформаційних ресурсів.
Матеріалами справи також підтверджується, що Міністерство соціальної політики України та Пенсійний фонд України у своїх листах №10575/0/2-23/56 від 01.08.2023, №1939/0/290-24/56 від 20.05.2024 та №2600-07-03-5/7009 від 03.04.2024 повідомили про наявність у органів соціального захисту населення доступу до відомостей Реєстру та можливості здійснювати верифікацію інформації про пільговиків для цілей компенсації витрат за надані телекомунікаційні послуги. Саме твердження про відсутність практичного механізму доступу, не підтверджене доказами, не відповідає вимогам статей 73, 74 ГПК України.
Також, у відповідях на щомісячно надіслані позивачем розрахунки та акти звіряння Департамент повертав їх без розгляду, посилаючись на непередбачення бюджетних видатків. Відповідач не повідомляв про конкретні розбіжності щодо статусу пільговиків, періоду або вартості наданих послуг, не складав протоколів розбіжностей і не подавав контррозрахунку. 
Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що відсутність у бюджеті Житомирської міської територіальної громади на 2025 рік окремих асигнувань або ненадходження субвенції з державного бюджету виключають обов`язок відповідача здійснити компенсацію.
Відповідно до ст.20 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів на засадах адресності та цільового використання. Державні соціальні гарантії та державні соціальні стандарти і нормативи є основою для розрахунку видатків на соціальні цілі та формування на їх основі бюджетів усіх рівнів та соціальних фондів, міжбюджетних відносин, розробки загальнодержавних і місцевих програм економічного і соціального розвитку. Розрахунки і обґрунтування до показників видатків на соціальні цілі у проектах Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюються на підставі державних соціальних стандартів, визначених відповідно до цього Закону. Розробка та виконання Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюються на основі пріоритетності фінансування видатків для забезпечення надання державних соціальних гарантій.
Отже, саме бюджетне планування повинно здійснюватися з урахуванням встановлених законом соціальних гарантій, а не навпаки. Відсутність або недостатність бюджетного фінансування не припиняє та не скасовує обов`язку держави щодо компенсації витрат, понесених суб`єктами господарювання у зв`язку з наданням гарантованих законом пільг.
Колегія суддів враховує, що відповідно до Положення про Департамент соціальної політики Житомирської міської ради відповідач наділений повноваженнями щодо підготовки пропозицій до місцевого бюджету, визначення потреби у фінансуванні соціальних програм та забезпечення ефективного використання бюджетних коштів. 
Також Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1101, передбачено механізм формування та подання заявок щодо потреби у бюджетних коштах для здійснення відповідних виплат і компенсацій. Отже, саме на відповідача покладено обов`язок щодо організації належного фінансового забезпечення реалізації державних соціальних гарантій на відповідній території.
Непередбачення видатків у рішенні про місцевий бюджет не скасовує та не зупиняє дію рішень міської ради від 13.01.2021 №7 і від 19.12.2024 №1196. Матеріали справи не містять рішення ради про припинення відповідного заходу Програми, зміну відповідального виконавця або виключення послуг зв`язку з переліку заходів, що фінансуються у 2025 році.
Відтак, відсутність асигнувань є наслідком бюджетного планування та внутрішньої організації діяльності відповідача, але не може покладати негативні наслідки такого планування на оператора, який на виконання імперативних приписів закону фактично надав пільгові послуги мешканцям громади і своєчасно подав документи для їх компенсації.
Так само ненадання субвенції з державного бюджету не є визначальною обставиною у цій справі. Субвенція є одним із можливих джерел формування доходів місцевого бюджету, однак Житомирська міська рада у чинній Програмі самостійно визначила джерелом фінансування заходу кошти місцевого бюджету. Реалізація цього рішення не була поставлена у залежність від фактичного надходження конкретної субвенції.
Інше тлумачення дозволило б органу місцевого самоврядування одночасно зберігати чинною програму, покладати на приватного оператора обов`язок надавати пільги мешканцям громади та уникати компенсації лише через непередбачення коштів у бюджетному розписі, що суперечило б принципам добросовісності, правової визначеності та належного виконання зобов`язань.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність основної заборгованості у сумі 356 342,30 грн. Надання послуг на зазначену суму підтверджено помісячними розрахунками та актами звіряння, тоді як відповідач не подав доказів їх оплати, конкретних заперечень щодо складу пільговиків або обсягу послуг та не надав контррозрахунку.
Щодо вимог позивача про стягнення 16 085,46 грн інфляційних втрат та 8 259,37 грн 3 % річних, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми. Зазначені нарахування є способом захисту майнового права кредитора та спрямовані на компенсацію знецінення грошових коштів і втрат від несвоєчасного виконання грошового зобов`язання.
Позивачем нараховано 16 085,46 грн інфляційних втрат та 8 259,37 грн 3 % річних за період з 26.02.2025 по 26.03.2026. 
Перевіривши поданий розрахунок, суд апеляційної інстанції встановив його арифметичну правильність і відповідність обставинам справи. Відповідач контррозрахунку не подав та конкретних заперечень щодо періодів, бази або методики нарахування не навів.
За таких обставин висновок місцевого господарського суду про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних є законним та обґрунтованим.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частинами 1-3 ст. 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки, а кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 76-78 ГПК України належними, допустимими та достовірними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять до предмета доказування, при цьому докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Як встановлено ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
За змістом усталеної практики Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України") одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії").
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
На підставі ч. 1 ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у цій справі рішення суду першої інстанції відсутні.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду щодо встановлених обставин справи і правильності застосування норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 27.04.2026 у справі № 906/333/26 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради - без задоволення.

Розподіл судових витрат.
У зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 27.04.2026 у справі № 906/333/26 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 ГПК України.
4. Справу № 906/333/26 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено "15" липня 2026 р.

Головуюча суддя Романюк Ю.Г. 

Суддя   Миханюк М.В. 

Суддя   Коломис В.В.