Справа № 298/990/23

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/410/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Кульчицького Р. Р. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 01.05.2024.
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, українка, уродженка м. Чернівці, мешканка АДРЕСА_1 , одружена, з середньою спеціальною освітою, сестра медичного терапевтичного відділення КНП «Великоберезнянська лікарня», визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 127320 від 14.06.2023 та постанови судді від 01.05.2024 вбачається, що ОСОБА_1 14.06.2023 о 22 год 45 хв в с. Малий Березний по вул. Центральній, керувала транспортним засобом марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилась у присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Кульчицький Р. Р. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову судді від 01.05.2024 скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що постанова суду є незаконною, винесена з порушенням норм процесуального права, без належного з`ясування фактичних обставин справи. В протоколі міститься виправлення щодо дати народження свідка ОСОБА_3 . У протоколі не викладена суть адміністративного правопорушення, а саме не вказано дії водія ОСОБА_1 щодо ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не зазначено необхідні три мінімальні ознаки алкогольного сп`яніння, не вказано за допомогою якого приладу ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, та не вказано, що ОСОБА_1 відмовилася від проведення такого огляду у медичному закладі в присутності двох свідків. Наведені обставини свідчать про неконкретність висунутого ОСОБА_1 обвинувачення та порушує право останньої на 
-2-

захист. Крім того, у протоколі відсутні будь-які відомості про фото і відео фіксацію адміністративного правопорушення, а також дані про технічний засіб, за допомогою якого проводився відеозапис з місця події. Матеріали справи не містять належного направлення водія до закладу охорони здоров`я на медичний огляд, а саме у вигляді акту, а в наявному в матеріалах справи направленні не вказано місце його складання, бланк направлення не зареєстрований у медичному закладі. Разом з тим, зазначає про порушення безперервності відеозапису. На відео файлах відсутні докази руху транспортного засобу, не встановлено у який спосіб інспектор поліції виявив ознаки алкогольного сп`яніння, неможливо встановити факт відмови ОСОБА_1 від освідчення, не встановлено на який прилад проводилась відеофікасація. З відео файлів убачається, що у працівників поліції відсутній прилад для освідчення водіїв на стан сп`яніння, на відеозаписі відсутні свідків, які вказані в протоколі, не зафіксовано факт вручення ОСОБА_1 письмового направлення на медичний огляді в закладі охорони здоров`я. Крім того, судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення відео технічної судової експертизи. Матеріали справи містять фото таблицю, яка належним чином не засвідчена та не містить дати її складання, і на ній чітко видно відсутність свідків на місці події. Працівники поліції не вручили ОСОБА_1 копію протоколу про адміністративне правопорушення, що також свідчить про порушення її права на захист. 
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та її захисник-адвокат Кульчицький Р. Р., на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, а також повідомлені за допомогою смс-повідомлення, до суду не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та її захисника-адвоката Кульчицького Р. Р., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

-3-

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09. 11. 2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП (далі - заклад охорони здоров`я).
З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 14.06.2023 о 22 год 45 хв в с. Малий Березний по вул. Центральній, керувала транспортним засобом марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилась у присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, її винуватість у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.
Зокрема, вина ОСОБА_1 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 127320 від 14.06.2023, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; копією постанови серії БАД № 202832 від 14.06.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП; розпискою ОСОБА_4 про зобов`язання доставити автомобіль ОСОБА_1 за місцем її проживання; направленням на огляд водія транспортного засобу/громадянина зметою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння 

-4-

або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; рапортом старшого інспектора СРПП ВП № 2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області Долешака В. від 14.06.2023; даними відеозаписів з нагрудних камер поліцейських та іншими матеріалами справи.
Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
З рапорту старшого інспектора СРПП ВП № 2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області Долешака В. вбачається, що 14.06.2023 ним, будучи у складі СРПП під час патрулювання обслуговуваної території для перевірки документів та за порушення п. 2.9 Правил дорожнього руху України, було зупинено автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , яка керувала трнспорним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а саме мала стійкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушена координація рухів, неохайний вигляд, невиразна мова слів, у зв`язку з чим їй було запропоновано пройти освідування на визначення ступеню сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» або безпосередньо у медичному закладі, на що остання відмовилася. За даним фактом на підсаві п. 2.5 Правил дорожнього руху України відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адмінінстративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Громадянка ОСОБА_1 від дачі пояснень відмовилась, була відсторонена від керування транспортним засобом, її автомобіль штрафмайданчик ВП № 2 не поміщався. 
З установлених апеляційним судом обставин вбачається, що ОСОБА_1 після її зупинки відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу та не використала надане їй право на проходження медичного огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
При цьому апеляційний суд враховує те, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак алкогольного сп`яніння, окрім інших, віднесено: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, у інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого остання відмовилася про, що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.
Всупереч доводів апеляційної скарги, під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що старший інспектор СРПП ВП № 2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області Долешак В. В. був упереджений при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , і що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв в межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника Кульчицького Р. Р. в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження і такі апеляційним судом відхиляються. 

-5-

Апеляційний суд оглянув відеозаписи, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, з яких чітко вбачається, як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, так і факт відмови останньої від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я.
При цьому спілкування та поведінка ОСОБА_1 беззаперечно свідчили про правомірність підозри працівників поліції ймовірного перебування останньої у стані алкогольного сп`яніння, що й слугувало підставою для ініціювання проведення її огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд враховує те, що відповідно до чинного законодавства передбачена можливість проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, і при цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 бажала пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я. Тому, апеляційний суд вважає, що поліцейськими не порушено будь-яких нормативно-правових актів, які регулюють порядок направлення водіїв на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння.
Крім того, оглянутий наявний відеозапис у матеріалах справи, на якому зафіксована однозначна відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів так і відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння у свою чергу закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858, і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008, з послідуючими змінами і являє собою процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення зазначеного стану і безпосередньо проведення такого огляду.
Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням Інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. При цьому необхідно зазначити, що норми чинного законодавства щодо процедури направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою 

-6-

виявлення стану сп`яніння і проведення такого огляду не передбачають обов`язковості дотримання якоїсь черговості у його проходженні і мають лише визначені обмеження, пов`язані виключно зі специфікою стану певного сп`яніння.
Таким чином, ОСОБА_1 , щодо якої були підстави вважати, що вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повина була пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціальних технічних засобів, а у разі незгоди з його результатами, не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення у присутності поліцейського у закладі охорони здоров`я, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, незалежно від причин, які стали підставою для зупинки транспортного засобу, водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, так як будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
При цьому, слід зазначити, що проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, а не його правом, а відмова від проходження такого незалежно від підстав – становить склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржувала дії працівників поліції щодо складання протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.
Вказаними відеозаписами, долученими до матеріалів справи, підтверджується факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на те, що у протоколі містися виправлення щодо дати народження свідка, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі жодним чином не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння та порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а також висновків суду про наявність вини ОСОБА_1 у вчненні нею адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі не викладена суть адміністративного праовопрушення, не вказано дії ОСОБА_1 щодо ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, також є необґрунтованими, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 127320 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористалася ОСОБА_1 відмовившись надавши свої пояснення до протоколу. 

-7-

Інспектором поліції Долешаком В. В. при складанні протоколу про адміністративне правопорушення дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 127320 від 14.06.2023 складено відповідно до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.
З цих же підстав апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі не зазначено необхідні три мінімальні ознаки алкогольного сп`яніння та не вказано, яким технічним засобом здійснювалась відео фіксація, оскільки норми чинного законодавства, не містять таких вимог при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. 
Також, необґрунтованими визнає апеляційний суд і доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі не вказано за допомогою якого приладу ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, оскільки такі жодни чином не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення. Крім того, як вбачається з відеозапису, працівниками патрульної поліці було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проінформовано її, що такий огляд буде проводитись за допомогою приладу «Драгер», про що також зафіксовано і в рапорті поліцейського. 
З цих же підстав не має вирішального значення і оформлення направлення на медичний огляд, а також відсутність у поліцейських приладу для освідчення водія, оскільки ОСОБА_1 від проходження в тому числі й медичного огляду категорично відмовилася. Крім того, з відеозапису вбачається, що технічний прилад був доставлений на місце події іншим екіпажем патрульної поліції, однак ОСОБА_1 категорично відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у передбчений законом спосіб.
Щодо твердження про те, що відеозапис є недопустимим доказом по справі, оскільки не є безперервним, то таке, на переконання апеляційного суду, також є безпідставними. 
Апеляційний суд переглянув відеозапис долучений до проколу про адміністративне правопорушення та встановив, що зафіксовані на ньому обставини стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Відеозапис, що долучений до матеріалів провадження, узгоджується з іншими доказами по справі, які у своїй сукупності повністю доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Формальні зауваження сторони захисту щодо оформлення окремих документів не свідчать про недопустимість усієї сукупності доказів та не спростовують факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 чи її захисник-адвокат Кульчицький Р. Р. оскаржувала дії працівників поліції щодо складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.
-8-

Не спроможними визнаються і доводи апеляційної скарги про те, що на відео не зафіксовано свідків, які зазначені у протоколі про адміністративне праовопрушення, оскільки за ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, під час чого поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, і лише в разі неможливості застосування таких засобів - огляд проводиться в присутності двох свідків.
До матеріалів справи долучений відеозапис, відтак, зазначена відмова зафіксована за допомогою відеозапису без необхідності залучення свідків та з огляду на дотримання під час складення протоколу вказаних вимог закону. Отже наявність або відсутність на відео зазначених у протоколі свідків, жодним чином не спростовують обставини викладені у протоколі про адміністративне праовопрушення.
Щодо відмови суду першої інстанції у призначенні експертизи, апеляційний суд зазначає про те, що з урахуванням зібраних доказів, суд першої інстанції дійшов вірного виновку про те, що необхідності в призначенні експертизи немає, оскільки матеріали справи надають можливість встановити дійсні обставини справи, оцінити їх у співвідношенні з наявними у справі доказами та зробити відповідний висновок про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тому доводи апеляційної скраги в цій частині апеляційним судом також відхиляються. 
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі захисника не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винною у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним , якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

-9-

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на неї адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і жодних клопотань з цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Кульчицького Р. Р. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 01.05.2024, щодо ОСОБА_5 , - без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя