РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року 	справа № 580/5167/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Янківської В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
встановив:
18 травня 2026 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Черкаській області, в якому просить:
1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та інших додаткових виплат за період з 18.06.2025 по 22.09.2025 із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за спеціальним званням – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;
2) стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на користь ОСОБА_1 недоотриману частину грошового забезпечення та інших додаткових виплат в розмірі 172 671,59 грн за період з 18.06.2025 по 22.09.2025, які мали розраховуватися із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за спеціальним званням – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;
3) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпусток з урахуванням змін у нарахуванні грошового забезпечення з 18.06.2025 в частині застосування для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня 2025 року;
4) стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на користь ОСОБА_1 недоотриману частину компенсації за невикористані дні відпусток у розмірі 122 758,10 гривень, що розрахована виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення, обрахованого із застосуванням для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня 2025 року;
5) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту з урахуванням повної календарної вислуги років, що на день звільнення складає 29 повних календарних років;
6) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту з урахуванням змін у нарахуванні грошового забезпечення з 18.06.2025 в частині застосування для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня 2025 року;
7) стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на користь ОСОБА_1 недоотриману частину одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту в розмірі 713 757,35, що розрахована з урахуванням 29 повних календарних років вислуги та виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення, обрахованого із застосуванням для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня 2025 року;
8) стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на користь ОСОБА_1 компенсації судових витрат, а саме витрат на правову допомогу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач протиправно не здійснив перерахунок його грошового забезпечення (включаючи щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 18.06.2025 по 22.09.2025 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом саме на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт. 
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 25.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі на підставі даного позову, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав.
16.06.2026 представником позивача подано до суду заяву про стягнення з відповідача судових витрат, в якій представник позивача просить Стягнути з Головного управління Державної надзвичайної служби України з надзвичайних ситуацій в Черкаській області на користь позивача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 96100,00 грн.
Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.
ОСОБА_1 , з 18.04.2024 по 22.09.2025 проходив службу на посадах Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області.
Згідно витягу з наказу від 22.09.2025 №456 про виключення із кадрів ДСНС ОСОБА_1 позивача звільнено зі служби цивільного захисту у зв`язку зі скороченням штату. Виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби по вислузі: 27 років 01 місяць 03 дні, тобто за 27 повних календарних років вислуги. Відповідно до витягу даного наказу, календарна вислуга років на службі позивача станом на 22.09.2025 складає 29 років 06 місяців 04 дні.
Представником позивача направлено адвокатський запит №АЗ/02/2025-05 від 11.02.2026 з вимогою повідомити чи проводився у період з 18.06.2025 по 22.09.2025 розрахунок та виплата грошового позивача із використанням для розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року, оскільки з 29.01.2020 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 від 29.01.2020 було фактично відновлено юридичну дію п.4 Постанови КМУ 704 у первісній редакції, де передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та така норма мала діяти до вступу в законну силу Постанови КМУ 481 від 12.05.2023. 
Відповідач листом №68 04-1357/68 02 від 16.02.2026 зазнвачив, що не проводив своєчасно нарахування та виплату грошового забезпечення із застосуванням для розрахунку посадового окладу, окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а також надав довідку №13 від 16.02.2026 про нараховані та виплачені основні та додаткові види грошового забезпечення позивача. 
Крім того, при звільненні позивачу виплачено компенсацію за невикористані дні відпусток, а також одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, розрахунок яких здійснювався виходячи з розміру місячного грошового забезпечення позивача. Водночас зазначений розмір грошового забезпечення був визначений із порушенням вимог законодавства (у зв`язку з використанням для розрахунку посадового окладу, окладу за військовим званням розрахункової величини 1762 грн) – у меншому обсязі, ніж належало. 
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі Постанова № 704), якою збільшено розмір грошового забезпечення відповідних категорій службовців.
Відповідно до п. 10 Постанови № 704, ця постанова набирає чинності з 01.03.2018.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі - Постанова № 103).
Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови № 704 в редакції, чинній до прийняття Постанови № 103, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Згідно з п. 6 Постанови № 103 внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Так, до Постанови № 704 були внесені зміни, внаслідок яких п. 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції, а саме: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..
Отже, з лютого 2018 року було змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Пункт 6 постанови КМУ № 103 втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18.
Тобто, саме з 29.01.2020 була відновлена дія п. 4 Постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018.
Таким чином, з 29.01.2020 - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18, виникли підстави для встановлення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.
Суд також враховує, що згідно з п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом (01 січня 2017 року) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.
Під час розгляду і вирішення цієї справи суд виходить із того, що положення п. 4 Постанови № 704 та п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України підлягають солідарному застосуванню.
Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.
Натомість розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 01 січня 2020 року, на розрахунок посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями не впливає.
Така позиція суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 240/4946/18, щодо застосування п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України.
Постановою від 12.05.2023 № 481 (далі Постанова № 481), яка набрала чинності з 20.05.2023, Кабінет Міністрів України абзац перший пункту 4 Постанови № 704 виклав в такій редакції: Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..
Отже, Постанова № 481 визначала, що обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб здійснюється виходячи з розміру 1762 гривні, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Разом з тим, рішенням від 14 березня 2025 року у справі № 320/29450/24, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року, Київський окружний адміністративний суд визнав дії Кабінету Міністрів України при прийнятті постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 неправомірними; визнав протиправним та нечинним пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
За вказаних обставин, пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб втратив чинність з 18.06.2025.
Таким чином, починаючи з 18.06.2025 необхідно враховувати редакцію пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704, що була чинною до змін, внесених пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481.
Тобто, на переконання суду, з 18.06.2025 відновлена дія п. 4 Постанови № 704 у редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
З урахуванням зазначеного, з 18.06.2025 до дня звільнення з військової служби грошового забезпечення (включаючи щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення) позивача мало обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що посадовий оклад позивача, його оклад за військовим званням як військовослужбовця, з 18 червня 2025 року по 22 вересня 2025 року мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (а не «на 1 січня 2018 року»). З тих самих мотивів відповідачем неправильно нараховувалась компенсація невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки за 2025 рік, одноразова грошової допомоги при звільнені (розмір якої залежав від розміру грошового забезпечення).
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2024 року у справі № 240/16735/21.
Позовні вимоги в частині стягнення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на користь ОСОБА_1 недоотриману частину грошового забезпечення та інших додаткових виплат в розмірі 172 671,59 грн, недоотриману частину компенсації за невикористані дні відпусток у розмірі 122 758,10 гривень та недоотриману частину одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту в розмірі 713 757,35 грн, є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки стягненню підлягають лише нараховані, однак не виплачені суми виплат. З урахуванням зазначеного, оскільки у належному розмірі грошове забезпечення (включаючи щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення) позивача станом на дату прийняття рішення в даній справі не нараховане, вимоги позивача щодо його стягнення з відповідача є передчасними та задоволення не підлягають.
Щодо позовних вимог в частині виплати грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, суд вважає такі вимоги передчасними, з огляду на таке.
Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, затверджені Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 січня 2005 р. №17 (17-2005-п) (далі - Порядок №44).
Відповідно до пункту 2 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус, зокрема особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, а також особам, з числа військовослужбовців звільнених із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Пунктами 4, 5, 6 Порядку №44 визначено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат здійснюється при виплаті грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.
Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян
Відтак, Порядком №44 передбачено виплату грошової компенсації лише при виплаті грошового забезпечення, з якого утримуються відповідні податки.
Враховуючи те, що при вирішенні даних спірних правовідносин судом лише визнано наявність права у позивача на нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 18.06.2025 по 22.09.2025 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, розмір якого відповідач повинен обчислити самостійно, суд доходить висновку про відсутність підстав для нарахування такої компенсації, позаяк виплати спірних сум грошового забезпечення позивачу ще не здійснено.
Вказаний висновок суду кореспондується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 листопада 2023 року у справі №420/18163/21, який суд враховує в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог у вказаній вище частині, а тому такі задоволенню не підлягають.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
одо стягнення судових витрат на правову допомогу.
Через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 96100,00 грн.
Суд зазначає, що позов підписано представником позивача Біленком Євгеном Леонідовичем на підставі довіреності від 02.03.2026, яка сформована в системі Електронний суд, що відповідає частині 7 статті 59 КАС України.
Водночас до суду не надано доказів того, що Біленко Євген Леонідович має статус адвоката.
У Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні відомості про Біленка Євгена Леонідовича як адвоката.
Також до суду надана копія договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 03.02.2026 року №02/2026-01, який укладено між позивачем (як клієнт) і Товариством з обмеженою відповідальністю Юридична компанія Біленко та партнери.
Частиною 1 статті 131-2 Конституції України передбачено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Також частиною 1, 2 статті 2 вказаного Закону встановлено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.
Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 і 2 ст. 134 Витрати на професійну правничу допомогу КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу саме адвоката, який діє на підставі укладеного з таким адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) договору про надання правничої допомоги.
Витрати особи за послуги, зокрема юридичні, надані фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, юридичними фірмами тощо які не мають статусу адвоката (адвокатського бюро, адвокатського об`єднання) не належать до витрат на професійну правничу допомогу і, відповідно, не підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України.
До аналогічних висновків, але під час розгляду цивільної справи, дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19.
Поняття надання професійної правничої допомоги не тотожне поняттю представництво особи в суді.
Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).
Суд звертає увагу на те, що приписи частини 5 статті 131-2 Конституції України, частини статті 57 КАС України передбачають можливість здійснення представництва фізичною особою у певних категоріях справ, але вказане не зумовлює виникнення права на відшкодування витрат на надання такої допомоги відповідно до статті 134 КАС України.
Як було вказано вище позовну заяву підписано особою статус якої як адвоката не підтверджено. Доказів надання позивачу в цій справі професійної правничої допомоги саме адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) суду не надано.
Додатково суд звертає увагу на те, що перебування у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю Юридична компанія Біленко та партнери на посаді юриста Берестеня Вадима Валерійовича (наказ № 15 від 20.08.2024), який має статус адвоката, з огляду на підписання та подання позовної заяви іншої особою, не змінює тієї обставини, що послуги за договором від 03.02.2026 №02/2026-01 не надав саме адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання).
Отже відсутні підстави для компенсації судових витрат на правову допомогу.
Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.
Керуючись ст.ст.2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд
вирішив:
Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Черкаській області щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (включаючи щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення) з 18 червня 2025 до 22 вересня 2025 року враховуючи посадовий оклад, оклад за військове звання без врахування розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом станом на 01 січня відповідного року.
Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Черкаській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період компенсації невикористані дні відпусток, одноразової грошової допомоги при звільнені, що розрахована з урахуванням 29 повних календарних років вислуги з 18 червня 2025 до 22 вересня 2025 року, враховуючи посадовий оклад, оклад за військове звання обрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом станом на 01 січня відповідного року та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя 	Валентина ЯНКІВСЬКА