ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2026 р. | Справа № 520/23359/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2026 (головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В.) по справі № 520/23359/21
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку з 01.04.2019 його пенсії відповідно до 43 і 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, 01.04.2019 положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07 липня 2021 року за вих. № ФХ 103125 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, в яку включено як основні так і додаткові щомісячні види грошового забезпечення (надбавки, премія);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області провести з 01.04.2019 перерахунок і виплату призначеної ОСОБА_1 у відповідності вимог статей 43 і 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07 липня 2021 року за вих. № ФХ 103125 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, в яку включено як основні так і додаткові щомісячні види грошового забезпечення (надбавки, премія); різницю невиплаченої з 01.04.2019 пенсії виплатити однією сумою.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2022, яке набрало законної сили 24.03.2022 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо відмови у проведенні перерахунку ОСОБА_1 пенсії на підставі нової довідки від 07.07.2021 № ФХ 103125 про розмір грошового забезпечення, починаючи з 01.04.2019.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 на підставі нової довідки від 07.07.2021 № ФХ 103125 про розмір грошового забезпечення з 01.04.2019.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
20.07.2026 позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив змінити спосіб і порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі №520/23359/21 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 виплати по пенсійній заборгованості з 01.04.2019 по день проведення перерахунку в сумі 174 770,30 грн.
В обґрунтування заяви зазначив, що на виконання судового рішення пенсійний орган провів перерахунок його пенсії з 01.04.2019, проте до теперішнього часу не виплатив заборгованість з пенсії за попередній період в розмірі 174 770,30 грн, у зв`язку з чим наявні підстави для зміни способу його виконання.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2026 заяву залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви, поданої в порядку ст. 378 КАС України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що чинною редакцією ст. 378 КАС України передбачено, що невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо, зокрема, обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Вказує, що результатом перерахунку пенсії завжди є виплата її різниці між поточними та попередніми показниками, відповідну різницю - 174 770,30 грн нарахував пенсійний орган позивачу на виконання судового рішення, проте до теперішнього часу не провів її виплату.
Просить врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.10.2025 у справі № 380/7706/22.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач) не подало відзив на апеляційну скаргу.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, позивач просив розгляд справи проводити за його відсутності.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», передбачено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Порядок та підстави для зміни способу, порядку та встановлення строку виконання судового рішення закріплені ст. 378 КАС України.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат (ч. 3 ст. 378 КАС України у редакції Закону № 4094-IX, що діє з 19.12.2024).
Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб і порядок виконання рішення суду. При цьому під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб та наявність таких обставин має бути підтверджена належними та допустимими доказами.
З аналізу викладених правових норм вбачається, що виключною правовою підставою для прийняття судом рішення про зміну способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.
Разом з тим, здійснення судом зміни порядку чи способу виконання рішення не повинно змінювати способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи.
Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі № 520/23359/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 на підставі нової довідки від 07.07.2021 № ФХ 103125 про розмір грошового забезпечення, з 01.04.2019.
На виконання судового рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019, нараховано позивачу доплату до пенсії за період з 01.04.2019 до 28.02.2023 в розмірі 175 736,35 грн, що підтверджується розрахунком на доплату пенсії ОСОБА_1 .
В листі від 25.05.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомляло ОСОБА_1 , що в період 2025-2026 рр. пенсійним органом виплачено пенсіонеру 966,05 грн із загальної суми заборгованості.
Таким чином, сума заборгованості склала 174 770,30 грн.
На думку апелянта, не проведення відповідачем виплати перерахованої пенсії є підставою для зміни способу виконання судового рішення від 21.02.2022 у справі № 520/23359/21.
Водночас, колегія суддів зауважує, що судовим рішенням не покладено на відповідача зобов`язань щодо проведення виплати перерахованої пенсії з 01.04.2019 (за минулий період).
При цьому, колегія суддів враховує, що судовим рішенням від 21.02.2022 у справі № 520/23359/21 відмовлено в задоволенні позову щодо зобов`язання ГУ ПФУ провести виплату перерахованої пенсії.
Доказів оскарження рішення суду в частині відмови в задоволенні позову матеріали справи не містять.
В свою чергу, зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії та виплатити заборгованість з недоплаченої пенсії є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються ним при поданні позову, а судом - при ухваленні рішення.
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що заявник просить змінити не спосіб і порядок виконання рішення суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про виплату перерахованої пенсії, яка не була предметом розгляду та дослідження судом під час прийняття рішення.
При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач не позбавлений процесуального права звернутись до суду із заявою про встановлення судового контролю, в порядку ст. 382 КАС України, якщо вважає, що відповідачем не виконується судове рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про встановлення способу та порядку виконання рішення суду, оскільки встановлення способу та порядку виконання рішення суду шляхом, який обраний заявником, фактично змінить рішення суду у зв`язку зі зміною обраного способу захисту прав позивача.
Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 28.10.2025 у справі № 380/7706/22 колегія суддів вважає помилковими з огляду на відмінність фактичних обставин справи.
Так, у справі № 380/7706/22 заявник просив змінити спосіб та порядок виконання судового рішення, яким зобов`язано пенсійний орган, в тому числі, провести пенсіонеру виплату перерахованої пенсії, тоді як в межах справи, що розглядається таких зобов`язань на відповідача покладено не було.
Отже, доводи апелянта не спростовують правильності правових висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2026 по справі № 520/23359/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя | | В.Б. Русанова
Судді | | А.О. Бегунц   Я.В. П`янова