Справа № 681/543/26
Провадження 2/681/705/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року           м. Полонне     
Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Іллюка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в: 
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
У квітні 2026 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінпром Маркет» (далі - ТОВ «Фінпром Маркет») звернулось з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики №71123848 від 12.09.2025 (далі - договір позики). 
В обґрунтування вимог зазначав, що 12.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та відповідач уклали договір позики у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 
Того ж дня позикодавець виконав умови договору позики, зокрема, передав відповідачу грошові кошти у розмірі 14500,00 грн шляхом їх перерахування на його банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 . 
Надалі право вимоги за договором позики набуло ТОВ «Фінпром Маркет» на підставі договору факторингу № 25/02/26 від 25.02.2026, укладеного з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». 
Внаслідок невиконання вимог указаного вище договору позики відповідачем, утворилась заборгованість, а саме: за тілом кредиту - 12500,00 грн; за відсотками - 4277,50 грн; за комісією - 2175,00 грн; за процентами за понадстрокове користування - 6960,00 грн, а всього на загальну суму - 25912,50 грн. 
Оскільки відповідач у добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 15.05.2026 за його зареєстрованим місцем проживання. Поштовий конверт повернувся на адресу суду 02.06.2026 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат відсутній за вказаною адресою, при цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається врученим.
У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.
2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
Позовна заява надійшла до суду 24.04.2026. 
Ухвалою суду від 07.05.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 49).
Ухвалою суду від 07.05.2026 задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем цінним листом 07.04.2026 (а.с. 6). 
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Встановлено, що 12.09.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідач уклали договір позики (а.с. 13, зворот – 21). 
Основні умови договору: строк позики - 30 днів; дата надання позики - 12.09.2025; дата повернення позики - 11.10.2025; сума позики - 14500,00 грн; процентна ставка в день - 0,5 %; комісія за надання кредиту - 15,00 %; процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 4,00 % на день. 
Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (далі - Правила), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/,їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. 
Судом також встановлено, що 10.10.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем, за ініціативою останнього, укладено Додаткову угоду №15951292 до договору № 71123848 від 12.09.2025 (а.с. 23) 
За умовами вказаної Додаткової угоди сторони дійшли згоди про продовження строку кредитування на 29 днів, встановивши загальний строк договору 59 днів, тобто датою повернення кредиту визначено 09.11.2025, а також встановили на період продовження до дати повернення фіксовану процентну ставку у розмірі 1,00 % на день. 
Відповідно до п. 3.1 додаткової угоди, для продовження строку кредитування відповідач здійснив платіж у сумі 2102,50 грн в рахунок погашення частини заборгованості за Договором. Сплата вказаної суми 10.10.2025 підтверджується таблицею обчислення загальної вартості кредиту (Додаток № 1 до Додаткової угоди) та наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості. 
Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідач ідентифікований цим товариством. Акцепт договору позичальником підписаний аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора № 84470. Також додаткову угоду було підписано відповідачем в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором № 87410 (а.с. 25).
Факт перерахування коштів на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 підтверджується електронною платіжною інструкцією № 288cbfc6-03ca-4d06-adab-d248b0253d3d від 12.09.2025 (а.с. 27). 
Згідно з довідкою № КД-000044201 від 05.03.2026, ТОВ «Європейська платіжна система» підтвердила прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до умов договору про переказ коштів № ПВ30-09-20 /1. від 30.09.2020 та завершення платіжної операції 12.09.2025, сума 14500,00 грн за номером платіжної картки № НОМЕР_1 (а.с. 26). 
Факт зарахування коштів в сумі 14500,00 грн на платіжну карту № НОМЕР_1 , яка емітована на ім`я відповідача, підтверджено інформацією АТ «ПУМБ» від 15.05.2026 (а.с. 54-59). 
Відповідно до Реєстру прав вимог від 25.02.2026 (а.с. 32-33) до договору факторингу № 25/02/26 від 25.02.2026 (а.с. 28-31) ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25912,50 грн, з яких 12500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4277,50 грн - сума заборгованості з відсотками, 2175,00 грн - сума заборгованості за комісією, 6960,00 грн - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування. 
Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до позивача прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. 
Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики, заборгованість відповідача перед ТОВ «Фінпром Маркет» станом на день подачі позову складає 25912,50 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 12500,00 грн, заборгованість за відсотками - 4277,50 грн, комісія - 2175,00 грн, проценти за понадстрокове користування - 6960,00 грн (а.с. 11, зворот - 12, зворот). 
4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд.
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). 
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. 
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. 
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 
Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. 
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). 
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. 
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). 
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису.
Аналізом положень вище вказаного законодавства установлено, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису. 
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. 
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі ст. 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.
Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції.
При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. 
Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі викладеного вище суд вважає, що Договір, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконав умови договору та надав позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі. Своєю чергою, відповідач свої обов`язки за договором не виконав, у встановлений договором строк кредит не повернув, відсотків за користування кредитними коштами не сплатив.
Судом встановлено, що відповідач отримав кредит у сумі 14500,00 грн, що підтверджується матеріалами справи. Також встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав у встановлений строк кредит не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. 
Дослідивши надані позивачем докази щодо зміни кредитора у зобов`язанні, суд доходить до висновку про правомірність набуття ТОВ «Фінпром Маркет» права вимоги до відповідача. Судом встановлено, що право вимоги за договором позики від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перейшло до позивача ТОВ «Фінпром Маркет» на підставі договору факторингу № 25/02/26 від 25.02.2026 . Ці правовідносини за своєю правовою природою та змістом відповідають вимогам статті 1077 Цивільного кодексу України. Позивач, ТОВ «Фінпром Маркет», є фінансовою установою, що відповідає вимогам статті 1079 ЦК України. Таким чином, перехід права вимоги до позивача є правомірним, а отже, обов`язок з погашення заборгованості виник у відповідача саме перед новим кредитором відповідно до положень статті 1082 ЦК України.
Суд, перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Вимога про стягнення заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) в розмірі 12500,00 грн підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12.09.2025 первісним кредитором перераховано та зараховано на особистий картковий рахунок відповідача грошові кошти у сумі 14500,00 грн, що підтверджується матеріалами справи. Згідно з наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості, відповідач здійснив часткову оплату тіла кредиту 17.12.2025 у розмірі 2000,00 грн. Таким чином, залишок основного боргу становить 12500,00 грн. Цей розрахунок є арифметично правильним та відповідає умовам договору, тому сума залишкового основного боргу підлягає стягненню у повному обсязі. 
Щодо вимоги про стягнення відсотків, позивач просить стягнути залишок заборгованості в розмірі 4277,50 грн. Суд встановив, що згідно з п. 2.2.3 Договору сторони погодили денну процентну ставку в розмірі 0,5%, а відповідно до умов Додаткової угоди №15951292 від 10.10.2025 процентну ставку було змінено на 1,0% на день з 12.10.2025. З матеріалів справи встановлено, що 10.10.2025 відповідач здійснив часткову оплату за пролонгацію у розмірі 2102,50 грн. Оскільки поданий позивачем розрахунок залишку заборгованості за нарахованими відсотками (4277,50 грн) проведений у чіткій відповідності до погоджених умов договору (змін процентної ставки), враховує періоди фактичного користування коштами та зараховану суму часткової оплати, суд вважає його арифметично правильним і погоджується із заявленою до стягнення сумою процентів. 
Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за надання кредитів в сумі 2175,00 грн суд зазначає наступне. 
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6). Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. 
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця. 
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 
Закон України №1734-VІІІ «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. 
Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц та у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. Якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, за які банком встановлена комісія, та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними. Із матеріалів справи слідує, що умовами договору передбачено стягнення комісій за надання кредиту. 
Однак, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням кредиту, за які встановлена комісія. Таким чином умови кредитного договору про сплату відповідачем на користь кредитодавця комісії є нікчемними, внаслідок чого сума нарахованої комісії в розмірі 2175,00 грн не може бути стягнута з відповідача на користь позивача. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22. 
Щодо стягнення заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, суд зазначає наступне. У п. 7.1. Договору сторони передбачили, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здійснюється шляхом укладення додаткової угоди. 
Як слідує з матеріалів справи, останній день повернення кредиту (з урахуванням Додаткової угоди №15951292 від 10.10.2025) - 09.11.2025. Однак, після спливу строку кредитування, між сторонами не укладено додаткового договору для продовження строку кредитування. З урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування», вимога про стягнення 6960,00 грн заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом задоволенню не підлягає. 
Окрім того, позивач вимагав стягнення процентів за прострочену позику (понадстрокове користування) у цьому розмірі, що нараховувались після закінчення строку дії договору. Суд звертає увагу на необхідність розмежування плати за правомірне користування чужими коштами та санкцій за неправомірне прострочення грошового зобов`язання (згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17). 
Положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами (протягом строку дії договору). Наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (після закінчення строку дії договору) встановлені частиною 2 статті 625 ЦК України (стягнення 3% річних та індексу інфляції, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом). У цій справі суд доходить до висновку, що передбачені договором проценти за понадстрокове користування (4,00% в день) після закінчення терміну позики фактично є фінансовою санкцією за невиконання зобов`язання, що є формою відповідальності. Однак, такий підвищений розмір, що значно перевищує розмір, передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України, є несправедливим та відхиляється судом. 
В позовній заяві ТОВ «Фінпром Маркет» не зазначає правову підставу стягнення процентів за понадстрокове користування в розмірі 6960,00 грн, не посилається на положення статті 625 ЦК України, як правову підставу позовних вимог в цій частині, тому суд вважає, що проценти в розмірі в цьому розмірі нараховано позивачем поза межами строку кредитування неправомірно, а тому позовні вимоги в цій частині є недоведеними. 
Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, складається виключно із 12500,00 грн залишку основного боргу та 4277,50 грн залишку заборгованості за нарахованими відсотками, а всього на суму 16777,50 грн. 
5. Розподіл судових витрат. 
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження своїх витрат на правову допомогу позивач надав такі докази: ордер від 03.09.2025 на надання правничої допомоги адвокатом Ткаченко Ю.О (а.с. 41, зворот), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 42), договір № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 про надання правової (правничої) допомоги (а.с. 35-37), витяг з акту № 10ФП від 09.03.2026 приймання-передачі наданої правничої допомоги на суму 4500 грн (а.с. 39), акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (39, зворот – 40), платіжну інструкцію від 25.03.2026 (а.с. 41). 
При розв`язанні цього питання суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) сформулював правовий висновок , що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, з огляду на викладене, а також враховуючи, що відповідач не висловив заперечення щодо таких вимог, суд доходить до висновку, що на користь позивача слід стягнути 2913,60 грн витрат на правничу допомогу (пропорційно до задоволеної частини вимог).
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 64,75%, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 1723,82 грн. 
Керуючись наведеним, ст. ст. 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273-275, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України суд,
у х в а л и в:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за договором позики № 71123848 від 12.09.2025 в загальній сумі 16777 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят сім) грн 50 коп., яка складається із заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) в сумі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. та заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 4277 (чотири тисячі двісті сімдесят сім) грн 50 коп. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» 1723 (одна тисяча сімсот двадцять три) грн 82 коп. витрат по сплаті судового збору. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» 2913 (дві тисячі дев`ятсот тринадцять) грн 60 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження: м. Ірпінь, вул. Садова, 31/33, поштовий індекс 08205; 
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 22.07.2026 
Суддя           Сергій ІЛЛЮК