Справа №441/1452/25 Головуючий у 1 інстанції:Ференц О.І. 
Провадження №22-ц/811/3998/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретар: Черевко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Городоцького районного суду Львівської області в складі судді Ференц О.І. від 27 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 27 жовтня 2025 року позов - задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», код ЄДРПОУ 30115243, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 20100 (двадцять тисяч сто) грн. страхового відшкодування моральної шкоди та 115817 (сто п`ятнадцять тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 50 коп. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, а всього 135917 (сто тридцять п`ять тисяч дев`тсот сімнадцять) грн. 50 коп.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», код ЄДРПОУ 30115243, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , 20100 (двадцять тисяч сто) грн. страхового відшкодування моральної шкоди, 115817 (сто п`ятнадцять тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 50 коп. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та 7965 (сім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. витрат на поховання, а всього 143882 (сто сорок три тисячі вісімсот вісімдесят дві) грн. 50 коп.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», код ЄДРПОУ 30115243, на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , 20100 (двадцять тисяч сто) грн. страхового відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», код ЄДРПОУ 30115243, на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , 20100 (двадцять тисяч сто) грн. страхового відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», код ЄДРПОУ 30115243, в користь держави 5220 (п`ять тисяч двісті двадцять) грн. 40 коп. судового збору.
Вказане рішення оскаржило Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС».
В апеляційній скарзі просять скасувати рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до АТ «Страхова компанія «ТАС» в повному обсязі за їх безпідставністю та необґрунтованістю.
Вважають, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав неповноти з`ясування судом обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права. Зазначають, що 12.09.2023 ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Nissan Micra» д.н.з. НОМЕР_5 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який помер на місці ДТП, при цьому цивільно-правова відповідальність водія була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» за полісом. 05.12.2023 Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» отримало заяви позивачів про виплату страхового відшкодування (моральна шкода та у зв`язку із втратою годувальника). Кримінальне провадження було закрите, однак постанову скасовано, а досудове розслідування продовжено, і досі триває, у зв`язку з чим страховик повідомив про призупинення розгляду заяв до набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні. Таким чином, відповідач, тобто страховик, не відмовляв у виплаті, а правомірно призупинив розгляд справи до того моменту як страховику стане відомо що кінцевий процесуальний документ з компетентного органу про прийняте рішення в кримінальному провадженні за фактом вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди що набрав законної, для встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди. Також, для відшкодування у зв`язку з втратою годувальника необхідно довести факт перебування на утриманні померлого та потребу у матеріальній допомозі, при цьому сам факт родинних відносин або спільного проживання не є достатнім. Позивачкою ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів перебування на утриманні загиблого, як і доказів потреби у матеріальній допомозі, при цьому наявні доходи позивачки перевищували встановлений законом прожитковий мінімум, що виключає визнання її утриманцем та, відповідно, підстави для виплати страхового відшкодування. Також щодо позовних вимог ОСОБА_2 , то вказують, що судом не враховано відсутність доказів того, що пенсія по втраті годувальника призначена саме у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 , оскільки надана довідка Пенсійного фонду не містить відомостей про особу годувальника.
В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, ст.ст. 12-13, 247 ЦПК України, ст.ст. 990, 999, 1167-1168, 1187, 1200 ЦК України, ст.ст. 75, 202 СК України, ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 6, 22, 23, 27, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», п.4 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», постанову Верховного Суду від 3 червня 2020 року у справі №345/3335/17, постанову Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі №199/1100/19, постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, та задовольняючи позов частково, виходив з того, що 12.09.2023 близько 20.25 год. на вул.Комарнівська в м.Городок Львівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (наїзд транспортного засобу на пішохода) за участю автомобіля «Nissan Micra», р.н. НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в результаті ДТП пішохід ОСОБА_6 від отриманих травм загинув на місці події. За даним фактом 13.09.2023 Головним управлінням національної поліції у Львівській області внесено відомості в ЄРДР за №12023140000001026, попередня правова кваліфікація ч.2 ст.286 КК України. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 21.03.2023 автомобіль «Nissan Micra», р.н. НОМЕР_5 , належить ОСОБА_7 . Згідно висновку судово-медичної експертизи №43/2023 від 13.09.2023 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_6 , 1965 р.н., виявлено наступні тілесні ушкодження: а) при зовнішньому дослідженні - садно та рану на обличчі, садно на голові зліва, рану на грудях, садна на обох ногах, садно на правій руці, садно в ділянці тазу справа, б) при внутрішньому дослідженні виявлено: розтрощення голови з руйнуванням речовини головного мозку, множинні двобічні переломи ребер, розрив правої легені, крововиливи в грудні та черевну порожнини, розрив воріт селезінки, переломи обох кісток правої гомілки. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від контактів з тупими предметами, якими могли бути елементи автомобіля та дорожнього покриття при ДТП, беручи до уваги стан поверхні саден та ран, могли виникнути 12.09.2023. Первинний контакт, найімовірніше, відбувся в ділянці правої гомілки та паху справа, з можливим падінням потерпілого на площину. Дані ушкодження мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю та призвели до настання смерті. Причиною смерті ОСОБА_6 , 1965 р.н., є розтрощення голови з руйнуванням речовини головного мозку, що спричинило зупинку діяльності та функції центральної нервової системи з наступною зупинкою серцевої діяльності. Як вказано у лікарському свідоцтві про смерть ОСОБА_6 №43/2023 від 13.09.2023, причиною смерті є отримані при зіткненні з автомобілем травми. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 05.04.2024 скасовано постанову старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області Жмінки Р.М. від 29.03.2024 про закриття кримінального провадження №12023140000001026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією його свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 22.01.1965. Починаючи з 23.04.1999 вона отримує пенсію за віком в розмірі 5986 грн. Батько ОСОБА_6 - ОСОБА_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дружиною ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 від 05.09.1992, з 28.07.2021 їй призначено пенсію по інвалідності за загальним захворюванням, з 24.03.2025 вона отримує пенсію по втраті годувальника в розмірі 3038 грн. щомісячно. ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням довічно. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_6 , що підтверджується її свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 від 18.12.1992 та свідоцтвом про шлюб серії серії НОМЕР_10 від 18.09.2010. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_6 , що підтверджується його свідоцтвом про народження серії НОМЕР_11 від 14.05.1994. Згідно довідки Городоцької міської ради Львівської області №363 від 09.05.2025 ОСОБА_6 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 був зареєстрований в АДРЕСА_1 , разом з ним в будинку за вказаною адресою на день смерті були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка, ОСОБА_10 , внучка, ОСОБА_11 , внучка. Довідкою управління Пенсійного фонду України у Львівській області №589 від 24.07.2025 підтверджується, що ОСОБА_6 знаходився на обліку в Управлінні ПФУ у Львівській області і отримував пенсію по інвалідності в розмірі 2760 грн. щомісячно з березня до вересня 2023 року. Довідкою Пустомитівського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛОР «Галсільліс» №ГС00-000029 від 09.10.2023 підтверджується, що ОСОБА_6 працював у Пустомитівському ДЛГП «Галсільліс» з 30.09.2002 до 13.09.2023 на посаді лісника обходу №4, дохід за період з 01.10.2022 до 12.09.2023 становив 251656.09 грн. Згідно квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг за листопад-грудень 2024 року, січень-березень 2025 року сім`я ОСОБА_6 в середньому в місяць сплачує 4000-5000 грн. Товарним чеком від 13.09.2023 підтверджується придбання ОСОБА_2 домовини, хреста, таблички, покривала на тіло та наволочки на загальну суму 7965 грн. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхування №АР6894101, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Nissan Micra», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN код НОМЕР_12 , станом на 12.09.2023 була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС». 10.11.2023 позивачі подали в страхову компанію заяви про виплату страхових відшкодувань, які були отримані відповідачем 05.12.2023. Листом №1563 від 30.06.2025 ПАТ «СГ «ТАС» повідомило адвоката Репецького В., що заявниками було подано неповний пакет документів у страхову компанію, що призвело до призупинення розгляду справи, заявникам скеровані листи із таким повідомленням та пропозицією надати додаткові документи. Між тим станом на момент звернення до суду із цим позовом жодні листи позивачам від ПАТ «СГ «ТАС» не надходили, страхові відшкодування потерпілим не виплачені. З урахуванням встановленого, суд вважав, що відповідач безпідставно зупинив строк на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування позивачів, а тому, з урахуванням вимог статей 23, 27, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», він зобов`язаний відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану смертю відповідно сина, чоловіка та батька. Наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог потерпілих осіб до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 12.09.2023 року мінімальна заробітна плата становила 6700 грн., відтак з урахуванням положень ст.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до стягнення з страховика підлягає моральна шкода в сумі 80400 грн. (6700*12), тобто по 20100 грн. кожному із позивачів. З приводу вимоги про відшкодування ОСОБА_2 витрат на поховання ОСОБА_6 , суд дійшов висновку, що на день настання страхового випадку ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 6700 грн., тобто загальний розмір страхового відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника не може перевищувати 80400 грн. (12*6700). ОСОБА_2 понесла витрати на поховання чоловіка в сумі 7965 грн., що не перевищує максимально допустимого розміру відшкодування таких витрат, понесені витрати підтверджені документально, відтак їх слід стягнути в користь ОСОБА_2 з відповідача. З приводу вимоги про відшкодування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, суд дійшов наступного висновку. Факт родинних відносин між загиблим ОСОБА_6 та ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_7 від 22.01.1965. Факт шлюбних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 від 05.09.1992. Відтак, суд вважав, що матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є непрацездатною, отримує пенсію за віком в сумі 5986 грн. щомісячно, її чоловік помер у 2011 році, вона проживала разом із сином на момент його смерті, дохід сина становив в середньому 23000 грн. в місяць (заробітна плата 20971 грн. і пенсія 2750 грн.). З огляду на наведене суд вважав, що ОСОБА_1 була на утриманні померлого, оскільки середньомісячний розмір комунальних послуг, які платить сім`я померлого в місяць, становить близько 4000-5000 грн., що фактично дорівнює розміру пенсії ОСОБА_1 , відтак очевидно, що такого доходу недостатньо особі для забезпечення її нормального життя і придбання найнеобхіднішого, зважаючи і на похилий вік матері померлого. Крім цього суд зауважив, що зміст статті 1200 ЦК України свідчить про те, що право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання. Дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІІ групи, відтак, з урахуванням положень ст.75 СК України, вона є непрацездатною. Оскільки пенсія ОСОБА_2 становить 3028 грн., що лише на 667 грн. перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, суд вважав, що ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги і отримувала таку від чоловіка, так як дохід останнього був суттєво вищим (в середньому 23000 грн. в місяць). Беручи до уваги те, що ОСОБА_2 за висновком лікаря протипоказана важка фізична праця, рекомендовано лікування у невролога, суд вважав, що суми в 3028 грн. явно недостатньо особі з інвалідністю для забезпечення мінімально допустимого рівня життя, придбання ліків та продуктів харчування, оплати комунальних послуг тощо. З огляду на наведене суд вважав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають право на відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю годувальника ОСОБА_6 , оскільки є непрацездатними та були на утриманні померлого на момент його смерті. З урахуванням того, що станом на 12.09.2023 мінімальна заробітна плата становила 6700 грн., враховуючи вимоги ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до відшкодування підлягає 241200 грн. (36*6700 грн.). Між тим, беручи до уваги ліміт відповідальності страховика (320000 грн.) і уже стягнуті з нього моральну шкоду та витрати на поховання загиблого, до стягнення в якості відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, підлягає 231635 грн. (320000-80400-7965), тобто по 115817 грн. 50 коп. кожній, а не по 231635 грн. кожній як вказано у позовних вимогах.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких висновків суду не спростовують.
У липні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, у якому просили:
- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 20100,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та 231635,00 грн. страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника в особі сина; 
- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_2 20100,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди завданої смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 7965,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання потерпілого та 231635,00 грн. страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника в особі сина;
- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 20100,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_4 20100,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 12.09.2023 близько 20.25 год. ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Nissan Micra», р.н. НОМЕР_5 , на вул. Комарнівській у м.Городку Львівської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , 1965 р.н., який перетинав проїзну частину. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_6 помер на місці пригоди від отриманих тілесних ушкоджень. За фактом цієї ДТП ГУНП у Львівській області внесено відомості в ЄРДР за №12023140000001026, досудове розслідування на сьогодні триває. В результаті вищевказаного зіткнення та його наслідків близьким родичам загиблого - матері ОСОБА_1 , дружині ОСОБА_2 та дітям ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було завдано моральної та матеріальної шкоди. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/6894101 у ПрАТ «СГ «ТАС». 05.12.2023 позивачі повідомили відповідача про страховий випадок та подали заяви про виплату страхового відшкодування, 02.04.2025 ПрАТ «СГ «ТАС» у своєму листі повідомило, що заяви відповідачів прийняті, проте рішення щодо виплати страхового відшкодування не прийнято. Вважають таке рішення страховика незаконним, відтак звернулись до суду із цим позовом. Оскільки матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, тому шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи. З урахуванням положень п.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до відшкодування позивачам підлягає 80400 грн. моральної шкоди, тобто по 20100 грн. кожному з відповідачів. Крім цього матері та дружині загиблого ОСОБА_6 підлягає відшкодуванню шкода у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 241200 грн. на підставі ст.1200 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 є особою пенсійного віку, а ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з 2021 року, тобто обоє позивачки на момент ДТП були непрацездатними, проживали разом з ОСОБА_6 , з 01.05.2025 ОСОБА_2 отримує пенсію по втраті годувальника у розмірі 3038 грн. щомісячно. Матеріалами справи підтверджується, що потерпілий ОСОБА_6 отримував пенсію щомісяця в розмірі 2760 грн., а також працював на посаді лісника обходу №4 з 30.09.2002 по дату смерті та отримав заробітну плату за 12 календарних місяців, що передували даті смерті, в розмірі 251656,09 грн., що дорівнює середньомісячній заробітній платі в розмірі 20971,34 грн. Крім цього за положеннями ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 витрати на поховання чоловіка, які становлять 7965 грн. Оскільки сума страхової виплати не може перевищувати 320000 грн., а загальна сума страхового відшкодування становить 329565 грн., просять стягнути з відповідача в користь кожного із позивачів по 20100 грн. моральної шкоди, в користь ОСОБА_2 7965 грн. витрат на поховання, та в користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 231635 грн. шкоди, пов`язаної із втратою годувальника.
Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, - 12 вересня 2023 року близько 20 год. 25 хв. на вул.Комарнівській у м.Городку Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Nissan Micra», державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_5 та пішохода ОСОБА_6 , внаслідок якої останній від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.
За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023140000001026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Станом на час розгляду справи досудове розслідування не завершене.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №43/2023 від 13.09.2023, смерть ОСОБА_6 перебуває у прямому причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Що також підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 №43/2023 від 13.09.2023.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 21.03.2023 автомобіль «Nissan Micra», р.н. НОМЕР_5 , належить ОСОБА_7 .
Цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала транспортним засобом, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР6894101.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією його свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 22.01.1965. Починаючи з 23.04.1999 вона отримує пенсію за віком в розмірі 5986 грн.
Батько ОСОБА_6 - ОСОБА_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дружиною ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 від 05.09.1992, з 28.07.2021 їй призначено пенсію по інвалідності за загальним захворюванням, з 24.03.2025 вона отримує пенсію по втраті годувальника в розмірі 3038 грн. щомісячно. ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням довічно.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_6 , що підтверджується її свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 від 18.12.1992 та свідоцтвом про шлюб серії серії НОМЕР_10 від 18.09.2010.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_6 , що підтверджується його свідоцтвом про народження серії НОМЕР_11 від 14.05.1994.
Згідно довідки Городоцької міської ради Львівської області №363 від 09.05.2025 ОСОБА_6 до дня смерті (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 ) був зареєстрований в АДРЕСА_1 , разом з ним в будинку за вказаною адресою на день смерті були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка, ОСОБА_12 , внучка, ОСОБА_11 , внучка.
Довідкою управління Пенсійного фонду України у Львівській області №589 від 24.07.2025 підтверджується, що ОСОБА_6 знаходився на обліку в Управлінні ПФУ у Львівській області і отримував пенсію по інвалідності в розмірі 2760 грн. щомісячно з березня до вересня 2023 року. Довідкою Пустомитівського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛОР «Галсільліс» №ГС00-000029 від 09.10.2023 підтверджується, що ОСОБА_6 працював у Пустомитівському ДЛГП «Галсільліс» з 30.09.2002 до 13.09.2023 на посаді лісника обходу №4, дохід за період з 01.10.2022 до 12.09.2023 становив 251656.09 грн.
Згідно квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг за листопад-грудень 2024 року, січень-березень 2025 року сім`я ОСОБА_6 в середньому в місяць сплачує 4000-5000 грн.
Листом №1563 від 30.06.2025 ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило адвоката Репецького В., що заявниками було подано неповний пакет документів у страхову компанію, що призвело до призупинення розгляду справи, заявникам скеровані листи із таким повідомленням та пропозицією надати додаткові документи.
Позивачі 10.11.2023 подали в страхову компанію заяви про виплату страхових відшкодувань, які були отримані відповідачем 05.12.2023.
Не заперечується сторонами і те, що 05 грудня 2023 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» отримало заяви позивачів про виплату страхового відшкодування, однак страхове відшкодування виплачено не було.
Відповідно до ч.1 ст.1187 джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.
Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст.27.3 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов`язок відшкодувати шкоду покладається на її заподіювача за умови встановлення протиправності його поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між такою поведінкою та завданою шкодою, а також вини. Водночас у разі заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки відповідальність його володільця настає незалежно від вини. Саме тому перед потерпілим однаковий обов`язок щодо відшкодування шкоди несуть як винні, так і невинні володільці джерела підвищеної небезпеки.
Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про правомірність призупинення страховиком розгляду заяв позивачів до завершення кримінального провадження, оскільки предметом розгляду у даній справі є наявність у позивачів права на страхове відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а не питання кримінальної відповідальності водія транспортного засобу.
Відсутність вироку суду чи іншого остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні сама по собі не звільняє страховика від обов`язку здійснити страхову виплату, якщо факт настання страхового випадку, його наслідки та право осіб на відшкодування підтверджені належними і допустимими доказами.
Такий правовий підхід узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у справі № 184/1461/20-ц.
Відповідно до статті 1167 ЦК України якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Статтею 1168 цього Кодексу передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, зокрема, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2020 року (справа № 199/1100/19).
За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для призупинення страховиком розгляду заяв позивачів та неприйняття рішення щодо виплати страхового відшкодування.
З урахуванням вимог статей 23, 27, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд першої інстанції обґрунтовано виходив із наявності підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди, завданої смертю відповідно сина, чоловіка та батька.
Згідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 12.09.2023 мінімальна заробітна плата становила 6700 грн., відтак з урахуванням положень ст.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до стягнення з страховика підлягає моральна шкода в сумі 80400 грн. (6700*12), тобто по 20100 грн. кожному із позивачів.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_2 витрат на поховання ОСОБА_6 , адже згідно п.27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
На день настання страхового випадку ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 6700 грн., тобто загальний розмір страхового відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника не може перевищувати 80400 грн. (12*6700).
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 понесла витрати на поховання чоловіка у сумі 7965 грн., які підтверджені належними письмовими доказами, а саме товарним чеком від 13.09.2023. Розмір заявлених до відшкодування витрат не перевищує граничного розміру, встановленого законом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх стягнення зі страховика.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 права на відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, то колегія суддів такі відхиляє з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_6 , досягла пенсійного віку та є непрацездатною особою в розумінні закону. З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті сина вона проживала разом із ним однією сім`єю, отримувала пенсію за віком, а її чоловік помер ще у 2011 році.
Заперечуючи проти позовних вимог у цій частині, апелянт посилається на те, що позивачкою не доведено факту перебування на утриманні загиблого, а розмір її пенсії перевищував прожитковий мінімум, що, на думку страховика, виключає наявність підстав для виплати страхового відшкодування.
Проте, право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника мають не лише особи, які фактично перебували на його утриманні, а й особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання. Отже, для виникнення права на відповідне відшкодування законодавець передбачив альтернативні підстави, а тому відсутність беззаперечних доказів фактичного утримання сама по собі не виключає можливості отримання такого відшкодування.
Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.
Водночас, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19, під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 577/1316/20-ц.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою похилого віку, проживала спільно із сином, а основним джерелом її доходу була пенсія. Водночас загиблий ОСОБА_6 працював та отримував стабільний дохід, який суттєво перевищував дохід матері. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що сам по собі факт отримання доходу, більшого за прожитковий мінімум, не свідчить автоматично про відсутність потреби особи у матеріальній допомозі. Під час вирішення такого питання підлягають врахуванню вік особи, стан її здоров`я, склад сім`ї, характер та обсяг необхідних витрат, а також інші обставини, що мають істотне значення.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 належить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_2 права на відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, колегія суддів зазначає таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є дружиною загиблого ОСОБА_6 , перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, проживала разом із ним однією сім`єю та на момент його смерті була особою з інвалідністю ІІІ групи, тобто непрацездатною особою у розумінні закону.
Статтею 75 СК України встановлено, що право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Як правильно врахував суд першої інстанції, розмір пенсії ОСОБА_2 був істотно меншим від доходу померлого, який на час смерті працював та отримував стабільний заробіток, а також пенсію по інвалідності. З огляду на стан здоров`я позивачки, встановлену їй інвалідність та розмір її доходів, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вона потребувала матеріальної допомоги та мала право на утримання від чоловіка.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_2 права на отримання страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, а доводи апеляційної скарги в цій частині також вважає необґрунтованими.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права на відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю годувальника, оскільки вони є непрацездатними особами та належать до кола осіб, визначених статтею 1200 ЦК України. 
З врахуванням того, що станом на 12 вересня 2023 року мінімальна заробітна плата становила 6700 грн., відповідно до положень статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника становить 241200 грн. (36 ? 6700 грн).
Беручи до уваги встановлений законом ліміт відповідальності страховика у розмірі 320000 грн., а також суми моральної шкоди та витрат на поховання, які підлягають відшкодуванню, суд першої інстанції обґрунтовано визначив до стягнення 231635 грн., тобто по 115817 грн. 50 коп. кожній із позивачок.
Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - залишити без задоволення.
Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 липня 2026 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра