Номер провадження: 22-ц/813/6684/26 
Справа № 523/4066/25
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.07.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Драгомерецького М.М.,
Комлевої О.С., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Аліної С.С., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
встановив:

14.03.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 30.06.2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 147786-КС-009, відповідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти із сплатою відсотків за користування кредитними коштами шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, проте відповідач не виконав прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у позичальника виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 60 110,72 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 15 000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах – 43 522,92 грн., суми прострочених платежів за комісією – 1 587,80 грн. 

Заочним рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 26.08.2025 року позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» були задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість у розмірі 60 110,72 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с.36-38).
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 15.04.2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 26.08.2025 року було відмовлено (а.с.77).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про зміну заочного рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 26.08.2025 року та стягнути заборгованість за відсотками у розмірі 7 500,00 грн. та за комісією у розмірі 662,20 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.81-85).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.93-97).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 20.07.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
У зв`язку з перерубуванням судді Драгомерецького М.М. у відпустці та враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, а також через участь суддів даної колегії суддів в інших цивільних, адміністративних і кримінальних справах, датою ухвалення цього судового рішення є 20.07.2026 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.05.2026 року (а.с.90), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.91-зворот).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом, у тому числі відсотки за користування кредитними коштами у заявленому позивачем розмірі, а також комісію, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено договір та відповідач не в повному обсязі виконала його умови, внаслідок чого виникла заборгованість (а.с.36-38).

Однак, колегія суддів не в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З матеріалів справи вбачається, що 30.06.2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 147786-КС-009, відповідно до умов якого остання отримала у кредит грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. із сплатою відсотків за користування кредитними коштами, орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9 168,16 %.
Згідно розрахунку позивача заборгованість позичальника за кредитом становить 60 110,72 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 15 000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах – 43 522,92 грн., суми прострочених платежів за комісією – 1 587,80 грн. 

Надаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 проти укладання з позивачем кредитного договору не заперечує. Однак, остання незгодна із розміром відсотків, стягнутих судом першої інстанції за користування кредитом, а також зі стягнутою судом першої інстанції сумою комісії.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 2.5. договору комісія за надання кредиту становить 2 250,00 грн.  
Також, як вбачається із розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 частково погашала заборгованість на загальну суму 3 250,00 грн. Однак, сума коштів, внесених позичальником на погашення заборгованості, була частково внесена кредитодавцем на погашення заборгованості по сплаті комісії у розмірі 662,20 грн. та на сплату відсотків у розмірі 2 587,08 грн. (а.с.102-105). 

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відносини, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян регулюються, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів» від 19.05.1991 року, з наступними змінами.
Положення Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку із положеннями ст. 42 ч.4 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником /споживачем/ за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).
Відповідно до п. п. 3.1, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 (далі-Правила), у кредитному договорі або додатку до нього банки повинні надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Банки також зобов`язанні в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтувати вартість супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо).
Разом з тим, відповідно до п.3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банка за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Держава має сприяти забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри у суспільстві.
Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визнання особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).
Споживач може і не знати, що при оформленні кредитного договору він оформив з банком непотрібну йому послугу.
Тому держава повинна забезпечувати захист громадян, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах.
За таких обставин, п. 2.5. кредитного договору в частині сплати позичальником комісії за надання кредиту в силу ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними.
Зважаючи на викладене, колегія суддів відмовляє у позові в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 1 587,80 грн. 

Таким чином, враховуючи, що позичальник частково погашала заборгованість за кредитом, однак позивачем було зараховано вказані кошти на погашення відсотків та комісії штрафу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне оскаржуване рішення в цій частині змінити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту з відрахуванням сплаченого ОСОБА_1 боргу в сумі 3 250,00 грн., а саме у розмірі 11 750,00 грн. (15 000 – 3 250 = 11 750).

Крім того, як зазначалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Так, відповідно до договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 9168,16 %.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, згідно ч.ч.1-2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відсотків річних за користування кредитними коштами, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за користування кредитними коштами.
Аналогічний висновок міститься у постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12.02.2025 року, у справі № 679/1103/23.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення відсотків за користування кредитними коштами, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, апеляційний суд вважає за можливе стягнути розмір відсотків за користування кредитними коштами у розмірі, що не перевищує розміру основного боргу та стягнути з відповідача на користь позивача відсотки у розмірі 11 750,00 грн.
Інше не відповідало б принципам справедливості, розумності і пропорційності.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 26.08.2025 року – зміні, з ухваленням постанови про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 23 500,00 грн., з яких 11 750,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 11 750,00 грн. – заборгованість за відсотками.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на 39,09%, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» слід стягнути судовий збір за подачу позову у розмірі 946,76 грн.
Крім того, зважаючи на те, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на 60,91%, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 213,22 грн. 

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 - 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2025 року змінити, виклавши його резолютивну частині в наступній редакції. 

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», код ЄДРПОУ: 41084239, заборгованість кредитним договором № 147786-КС-009 від 30.06.2023 року у розмірі 23 500,00 (двадцять три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок), з яких: 11 750,00 (одинадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) – заборгованість за тілом кредиту, 11 750,00 (одинадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) – заборгованість за відсотками, а також судовий збір за подачу позову у розмірі 946,76 (дев`ятсот сорок шість гривень 76 копійок). 
В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», код ЄДРПОУ: 41084239, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 213,22 (дві тисячі двісті тринадцять гривень 22 копійки).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М.Сегеда

М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева