ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2026 м.Дніпро 
Справа № 904/4266/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Кошлі А.О., суддів: Демчини Т.Ю., Кучеренко О.І.
за участі секретаря судового засідання: Ігнатенко Г.В.
представника позивача – Уланівський С.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Технологія-2000» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 (повний текст складено 07.04.2026, суддя Назаренко Н.Г.) у справі № 904/4266/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Світла Мета-Агро» (вулиця Глобинська, будинок 2, місто Дніпро, 49005; ідентифікаційний код юридичної особи 40700517)
до відповідача: Приватного підприємства «Технологія-2000» (вулиця Дніпробудівська, будинок 35, місто Кам`янське, Дніпропетровська область, 51918; ідентифікаційний код юридичної особи 30815216)
про стягнення збитків 
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад змісту рішення господарського суду першої інстанції:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Світла Мета-Агро» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Приватного підприємства «Технологія-2000» про стягнення збитків у розмірі 13 259 187,50 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору №01/09-2021-Т про надання послуг від 20.08.2021 в частині повернення товару зі зберігання, незаконним заволодінням та розтратою службовими особами відповідача мінеральних добрив (аміачна селітра — 7,5 т, сульфат амонію кристалічний — 22,09 т, сульфат амонію гранульований — 838,9 т), переданих на зберігання, внаслідок чого позивачу завдано збитки, розмір яких визначено відповідно до ч. 3 ст. 623 Цивільного кодексу України з урахуванням ринкових цін згідно з ціновою довідкою Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» від 24.07.2025 № 3-1/808.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Світла Мета-Агро» до Приватного підприємства «Технологія-2000» про стягнення збитків у розмірі 13 259 187,50 грн — задоволено. Стягнуто з Приватного підприємства «Технологія-2000» (51918, Дніпропетровська обл., місто Кам`янське, вул. Дніпробудівська, будинок 35, код ЄДРПОУ 30815216) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Світла Мета-Агро» (49005, місто Дніпро, вул. Глобинська, будинок 2, код ЄДРПОУ 40700517) збитки в розмірі 13 259 187,50 грн та судовий збір у розмірі 159 110,25 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що укладений між сторонами договір №01/09-2021-Т від 20.08.2021 за своєю правовою природою є договором зберігання. На виконання умов цього договору позивач (поклажодавець) передав, а відповідач (зберігач) прийняв на зберігання мінеральні добрива, частину яких було повернуто, проте залишок товару (аміачна селітра — 7,5 т, сульфат амонію кристалічний — 22,09 т, сульфат амонію гранульований — 838,9 т) зберігач не повернув поклажодавцю. Суд першої інстанції кваліфікував відповідача як професійного зберігача, зазначивши, що одним із видів діяльності ПП «Технологія-2000» є КВЕД 52.10 «Складське господарство», а зберігання здійснювалось на засадах підприємницької діяльності. Суд зазначив, що професійний зберігач відповідає за втрату речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця, а відповідач таких обставин не довів. Суд відхилив доводи відповідача про тимчасово вилучений статус майна, зазначивши, що вони ґрунтуються на доказах, які не містять відомостей про товар, відсутність якого стала причиною виникнення спору. Суд також послався на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2025 у справі № 202/16310/23, якою встановлено, що ПП «Технологія-2000» має можливість користуватися і розпоряджатися майном з часу відмови слідчим суддею у задоволенні клопотання про його арешт. Щодо позовної давності суд зазначив, що з урахуванням п. 12 та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строки позовної давності послідовно продовжувались на строк дії карантину та воєнного стану, а з 30.01.2024 зупинені, тому позивачем строк позовної давності не пропущено. Розмір збитків суд визнав доведеним на підставі цінової довідки ДП «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» від 24.07.2025.
Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Приватне підприємство «Технологія-2000», в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 по справі № 904/4266/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, стягнути на користь Приватного підприємства «Технологія-2000» судові витрати.
Зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги 
Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у застосуванні строку позовної давності. Позивачем заявлені позовні вимоги 04.08.2025, тоді як дата встановлення порушеного права чітко визначена самим позивачем — 20.07.2022, коли після проведення інвентаризації було виявлено порушення прав, на підставі чого позивач звернувся до правоохоронних органів. Таким чином, звернення до суду відбулось зі спливом трирічного строку позовної давності. 
Апелянт стверджує, що майно, передане на зберігання, має статус тимчасово вилученого у кримінальному провадженні. 22.06.2022 на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2022 слідчими було проведено обшук цілісного майнового комплексу за адресою: м. Кам`янське, вул. Дніпробудівська, 35, під час якого виявлене майно було опечатано та залишено під охороною працівників поліції. Хоча ухвалами Кіровського районного суду від 14.07.2022 та Дніпровського апеляційного суду від 01.08.2022 відмовлено в арешті цього майна, а ухвалою від 22.08.2022 зобов`язано слідчого повернути майно шляхом надання доступу до опечатаних приміщень, ця ухвала не виконана. Ні слідчі, ні прокурори не вчинили жодних дій, спрямованих на повернення майна ПП «Технологія-2000». Апелянт наголошує, що відповідальність за неповернення майна має покладатися на органи досудового розслідування, а не на відповідача.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково врахував як докази копії матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12022041030000375. Відповідно до ст. 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора, а у матеріалах справи відсутній такий дозвіл або інші відомості, що свідчили б про однозначне надання згоди та обсяг відомостей, що можуть бути розголошені. Апелянт посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 у справі № 905/902/20, постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 904/3242/18, від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18, від 06.07.2022 у справі № 914/1979/18, а також на постанову Верховного Суду від 11.02.2026 у справі № 910/7638/24, зазначаючи, що фактично висновки суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, що суперечить нормам права та практиці Верховного Суду, а також свідчить про порушення принципу рівності сторін.
Апелянт вказує, що докази, досліджені судом, були неправильно оцінені на користь позивача. Зокрема, протокол обшуку від 22.06.2022 містить лише загальний перелік виявленого майна, згрупованого у 15 найменувань, без детального опису та ідентифікації конкретного товару позивача. Загальне визначення вилученого товару ускладнює встановлення належності конкретного майна позивачу. Суд фактично поклав відповідальність на відповідача за дії слідчого, який не склав детального переліку вилученого майна. 
Апелянт також звертає увагу, що відповідно до протоколу огляду від 12.09.2023 на складі були наявні мішки з товаром, що спростовує доводи позивача щодо відсутності товару. Розписка відповідального зберігання, складена слідчим, не містить підпису директора ПП «Технологія-2000», а слідча не передавала жодного майна на зберігання директору підприємства. Паперові бірки, якими слідчі опечатали склади, через рік були відсутні через погодні умови, що не підтверджує факт користування опечатаним складом.
Апелянт наполягає, що позивачем не доведено факту втрати, пошкодження або відсутності у відповідача переданого на зберігання товару. Ні до закінчення строку зберігання (31.12.2022), ні в день його закінчення позивач не звертався до відповідача з вимогою повернути товар. Докази вчинення позивачем активних дій, направлених на повернення товару до спливу строку зберігання, а також документи, що підтверджують вчинення відповідачем перешкод у поверненні товару, у матеріалах справи відсутні. 
Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав, що звернення позивача з вимогою про повернення товару відбулось в межах строку зберігання, оскільки договір не було пролонговано, а строк його дії чітко визначений до 31.12.2022. Позивач вперше звернувся не до відповідача за поверненням товару, а до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, і здійснив це вже після завершення строку дії договору.
Позиція учасників справи, викладена у відзиві на апеляційну скаргу
Товариство з обмеженою відповідальністю «Світла Мета-Агро» подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Приватного підприємства «Технологія-2000» та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, посилаючись на наступне:
Щодо пропуску строку позовної давності позивач зазначає, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину строки позовної давності продовжуються на строк дії карантину. Карантин було встановлено з 12.03.2020 та неодноразово продовжувався до 30.06.2023. Згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 розділ Прикінцевих та перехідних положень ЦК України доповнено п. 19, відповідно до якого строки позовної давності продовжуються на строк дії воєнного стану, а з 30.01.2024 (чинна редакція п. 19) перебіг позовної давності зупиняється на строк дії воєнного стану. Таким чином, послідовно та безперервно з 12.03.2020 по 29.01.2024 строки позовної давності були продовжені, а з 30.01.2024 — зупинені, тому позивачем строк позовної давності не пропущено.
Щодо доводів відповідача про тимчасово вилучений статус майна позивач зазначає, що ці доводи спростовуються ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2025 у справі № 202/16310/23, якою встановлено, що після відмови слідчим суддею у задоволенні клопотання про арешт майна ПП «Технологія-2000» не позбавлено можливості користуватись і розпоряджатись цим майном. Під час огляду 12.09.2023 встановлено, що бірки на складських приміщеннях зірвано та пошкоджено, жодне зі складських приміщень не містить бірок або опечатання, що свідчить про наявність у ПП «Технологія-2000» доступу до складських приміщень. Майно фактично не вилучалось з території цілісного майнового комплексу, а відповідач протягом трьох років не допускав позивача до проведення інвентаризації та не надавав достовірної інформації про фактичну наявність товару. Жодних звернень від відповідача до правоохоронних органів щодо протиправного заволодіння майном третіми особами не надано. Позивач наголошує, що якщо відповідач стверджує, що майно не втрачено, він мав надати належні докази на підтвердження цього факту, проте таких доказів не надано.
Щодо допустимості доказів — копій матеріалів кримінального провадження позивач зазначає, що ці матеріали були надані слідчим у відповідь на адвокатський запит, у якому було детально вказано мету отримання документів — використання як доказів у господарській справі. У відповіді слідчого не міститься будь-яких попереджень чи заборон щодо долучення документів до матеріалів господарської справи. Оскільки слідчий, будучи обізнаним із метою запиту, надав матеріали без застережень, позивач обґрунтовано виходив із правомірності їх подання до суду. Крім того, обидві сторони є учасниками кримінального провадження та обізнані зі змістом відповідних документів, а частина інформації міститься в ухвалах судів, які є публічно доступними в Єдиному реєстрі судових рішень.
Щодо норм матеріального права позивач зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 950 ЦК України, оскільки ПП «Технологія-2000» є професійним зберігачем, який на засадах підприємницької діяльності зберігав товар у власних складських приміщеннях. Професійний зберігач має довести, що втрата речі сталася внаслідок непереборної сили, або через властивості речі, про які зберігач не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. У всіх інших випадках, навіть за відсутності вини, професійний зберігач зобов`язаний відшкодувати збитки.
Позивач також просить суд апеляційної інстанції врахувати, що постановою Верховного Суду від 30.04.2026 у справі № 904/876/25 за позовом ТОВ «Солоніка» до ПП «Технологія-2000» про стягнення збитків касаційну скаргу ПП «Технологія-2000» залишено без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2026, якою позов задоволено, — залишено без змін.
Процесуальні дії суду апеляційної інстанції під час перегляду справи
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 27.04.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Кошля А.О., судді: Демчина Т.Ю., Кучеренко О.І.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Технологія- 2000» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 у справі № 904/4266/25. Витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/4266/25. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 16.06.2026 о 12.00 годині.
06.05.2026 року матеріали справи № 904/4266/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.06.2026 відкладено розгляд апеляційної скарги на 25.08.2026 об 11:00 год.
25.08.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від представника ПП «Технологія-200» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю бути присутнім в даному судовому засіданні через невідкладні слідчі дії. 
Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі.
Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 року у справі № 910/12842/17 відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18 зробив правовий висновок, згідно з яким якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Отже, згідно з усталеною судовою практикою та підходами, сформованими Європейським судом з прав людини, відкладення розгляду справи є процесуальним правом суду та застосовується у випадках наявності об`єктивних підстав, які унеможливлюють розгляд справи у відповідному судовому засіданні, зокрема у разі недостатності матеріалів для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. При цьому реалізація такого права суду має здійснюватися з урахуванням вимоги розумного строку розгляду справи та недопущення безпідставного затягування процесу.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявні письмові пояснення та процесуальні документи учасників справи, у яких викладено їх правові позиції щодо предмета апеляційного перегляду.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.
Суд враховує, що явка учасників справи обов`язковою не визнавалася, а відповідач не був позбавлений можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника для реалізації процесуальних прав.
З огляду на необхідність дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, а також беручи до уваги достатність наявних у матеріалах справи доказів для вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача, у зв`язку з чим клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.
Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 25.08.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені в апеляційному порядку
Як убачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Світла Мета-Агро» (Поклажодавець) та Приватним підприємством «Технологія-2000» (Зберігач) укладено договір №01/09- 2021-Т про надання послуг від 20.08.2021 (надалі – Договір зберігання).
Відповідно до пункту 1.1 договору зберігання виконавець надає послуги по навантаженню та розвантаженню товару та інші послуги, які вказані в специфікації, яка є невід`ємним додатком до договору. Замовник оплачує послуги відповідно до виставлених Виконавцем рахунків. Види послуг, що надаються та ціни, вказують в специфікаціях, які є невід`ємним додатком до договору.
Відповідно до п. 1.2. договору зберігання місце надання послуг – м. Кам`янське, вул. Дніпробудівська, буд. 35.
Пунктом 3.2. договору зберігання передбачено, що ціна за оренду складських приміщень та на вантажно-розвантажувальні роботи, а також на послуги, що є предметом цього договору, вказується в специфікаціях, та відображається в рахунках та актах виконаних робіт, що є невід`мноючастиною даного договору.
Відповідно до пункту 8.1. цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін, і діє до 31.12.2022 р, а в частині проведення розрахунків – до повного їх виконання. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо будь-яка із Сторін не заявить про його розірвання протягом 30 (тридцяти) робочих днів до закінчення терміну його дії.
Сторонами вказані наступні електронні адреси комунікації у розділі Юридичні адреси та реквізити Сторін: Замовник: e-mail: svitlameta2021@gmail.ua Зберігач: e-mail: tehnobuh2000@gmail.com.
Види послуг, які надаються виконавцем за вказаним договором, були визначені Сторонами у Специфікації № 1 від 20.08.2021, Специфікації № 2 від 24.09.2021, Специфікації № 3 від 01.11.2021.
Зокрема, відповідно до умов Специфікації № 3 від 01.11.2021 сторони визначили наступний вид послуги, який надається виконавцем замовнику: Послуги зберігання мінеральних добрив в цегельному/металевому складі та вартість цієї послуги (пункт7).
На виконання умов договору зберігання поклажодавець передав на зберігання, а зберігач прийняв на зберігання товар: 
- аміачна селітра, в кількості 671,5 тонн на підставі Актів приймання на відповідальне зберігання: № 17 від 29.11.2021 – 35 т; № 27 від 15.12.2021 – 67 т; № 28 від 17.12.2021 – 67 т; № 29 від 19.12.2021 – 67 т; № 2 від 25.12.2021 – 66 т; № 30 від 25.12.2021 – 132 т; №1 від 30.12.2021 – 39,5 т; № 5 від 31.12.2021 – 67 т; № 3 від 31.12.2021 – 64 т; № 4 від 05.01.2022 – 67 т.;
- сульфат амонію кристалічний в кількості 1136,5 тонн на підставі Актів приймання на відповідальне зберігання: № 21 від 25.11.2021 – 66,5 т; № 8 від 23.11.2021 – 66,5 т; № 9 від 23.11.2021 – 67 т; № 11 від 23.11.2021 – 67 т; № 72 від 18.11.2021 – 67 т; № 38 від 27.10.2021 – 67 т; № 1 від 16.11.2021 – 67 т; № 5 від 16.11.2021 – 66,5 т; № 6 від 16.11.2021 – 66,5 т; № 10 від 23.11.2021 – 67 т; № 7 від 23.11.2021 – 66,5 т; № 18 від 23.11.2021 – 67 т; № 24 від 23.11.2021 – 67 т; № 26 від 23.11.2021 – 67 т; № 15 від 25.11.2021 – 67 т; № 12 від 28.11.2021 – 67 т; № 16 від 03.12.2021 – 67 т.;
- сульфат амонію гранульований в кількості 871 тонн на підставі Актів приймання на відповідальне зберігання: № 6 від 24.01.2022 – 67 т; № 127 від 25.12.2021 – 67 т; № 32 від 26.12.2021 – 67 т; № 7 від 24.01.2022 – 201 т; № 10 від 31.01.2022 – 134 т; № 12 від 11.02.2022 – 201 т; № 15 від 21.02.2022 – 134 т.
У всіх актах вказане наступне місце передачі майна: СРТ, станція Кам`янське. 
Позивач вказує, що протягом строку дії договору зберігання Зберігач повернув, а Поклажодавець прийняв раніше переданий на зберігання товар: 
- аміачна селітра, в кількості 664 тонни на підставі Актів повернення товару із відповідального зберігання: № 231 від 04.12.2022 – 22 т; № 472 віл 17.01.2022 – 22 т; № 15 від 21.01.2022 – 22,4 т; № 25 від 03.02.2022 – 19,6 т; № 29 від 09.02.2022 – 23 т; № 33 від 12.02.2022 – 22 т; № 36 від 15.02.2022 – 22 т; № 37 від 16.02.2022 – 22 т; № 38 від 16.02.2022 – 22 т; № 40 від 16.02.2022 – 22 т; № 42 від 17.02.2022 – 22 т; № 43 від 17.02.2022 – 22 т; № 44 від 17.02.2022 – 23,1 т; № 48 від 18.02.2022 – 21,7 т; № 55 від 22.02.2022 – 22,4 т; № 57 від 23.02.2022 – 22 т; № 60 від 23.02.2022 – 20,3 т; № 62 від 28.03.2022 – 10,00 т; № 8 від 13.01.2022 – 10 т; № 1 від 05.01.2022 – 22 т; № 5 від 10.01.2022 – 8 т; № 13 від 12.01.2022 – 27 т; № 17 від 25.01.2022 – 19,25 т; № 19 від 26.01.2022 – 19,25 т; № 20 від 27.01.2022 – 22 т; № 46 від 18.02.2022 – 22 т; № 47 від 18.02.2022 – 22 т; № 49 від 18.02.2022 – 22 т; № 50 від 19.02.2022 – 22 т; № 54 від 22.02.2022 – 22 т; № 56 від 22.02.2022 – 22 т; № 35 від 15.02.2022 – 22 т.
- сульфат амонію кристалічний в кількості 1 114,41 тонн на підставі Актів повернення товару із відповідального зберігання: № 198 від 08.12.2021 – 60 т; № 51 від 23.12.2021 – 22 т; № 119 від 04.11.2021 – 23 т; № 120 від 04.11.2021 – 22 т; № 129 від 09.11.2021 – 21 т; № 130 від 09.11.2021 – 2 т; № 172 від 19.11.2021 – 22 т; № 6 від 23.11.2021 – 22 т; № 248 від 06.12.2021 – 22 т; № 28 від 13.01.2022 – 22 т; № 2 від 15.01.2022 – 200 т; № 16 від 24.01.2022 – 22 т; № 18 від 25.01.2022 – 22 т; № 21 від 28.01.2022 – 22,5 т; № 24 від 01.02.2022 – 22,5 т; № 11 від 07.02.2022 – 37,1 т; № 27 від 08.02.2022 – 42 т; № 34 від 15.02.2022 – 22,5 т; № 41 від 17.02.2022 – 22 т; № 45 від 18.02.2022 – 22,5 т; № 51 від 19.02.2022 – 24 т; № 53 від 22.02.2022 – 22 т; № 58 від 22.02.2022 – 0,05 т; № 61 від 28.03.2022 – 22 т; № 63 від 29.03.2022 – 10 т; № 64 від 01.04.2022 – 22,5 т; № 65 від 05.04.2022 – 22 т; № 66 від 12.04.2022 – 22 т; № 67 від 14.04.2022 – 10 т; № 68 від 22.04.2022 – 1 т; № 77 від 03.05.2022 – 22 т; № 358 від 31.05.2022 – 21 т; № 78 від 03.06.2022 – 22 т; № 79 від 03.06.2022 – 22 т; № 80 від 03.06.2022 – 22 т; № 81 від 03.06.2022 – 22 т; № 82 від 03.06.2022 – 22 т; № 83 від 06.06.2022 – 22 т; № 84 від 07.06.2022 – 22 т; № 85 від 07.06.2022 – 22 т; № 86 від 22.06.2022 – 22 т; № 14 від 28.01.2022 – 22,76 т; № 39 від 16.02.2022 – 22 т.
- сульфат амонію гранульований в кількості 32,1 тонн на підставі Актів повернення товару із відповідального зберігання: № 22 від 31.01.2022 – 22,1 т; № 23 від 02.02.2022 – 10.
У всіх актах вказане наступне місце передачі майна: м. Кам`янське, вул. Дніпробудівська, буд. 35.
Таким чином, зберігач не повернув поклажодавцю зі зберігання товар:
- аміачна селітра, у кількості 7,5 т;
- сульфат амонію кристалічний, у кількості 22,09 т;
- сульфат амонію гранульований, у кількості 838,9 т.
Позивач вказує, що вказаний товар був куплений ним у ТОВ «Торговий дім Узкимеимпєкс-Україна» за договором поставки № 25/10/2021 від 04.10.2021, що підтверджується видатковими накладними, наявними в матеріалах справи (т. 1, а.с. 89-98)
Позивач зазначає, що у зв`язку з незаконним заволодінням та розтратою службовими особами ПП «Технологія 2000» вказаними мінеральними добривами, що спричинило збитки в особливо великих розмірах, ТОВ «Світла Мета-Агро» звернулось до правоохоронних органів із заявою про відкриття кримінального провадження за вказаним фактом.
За викладеними у вказаній заяві фактами, 08.05.2023 Головним управлінням Національної поліції у Дніпропетровській області внесені відомості до ЄРДР за №12023040000000405 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.191 Кримінального кодексу України.
Постановою про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 23.08.2023, винесеною процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури Запашним М.О. матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №12022041030000375 від 26.03.2022 за ознаками складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3,4 ст. 190 КК України, №1202304000000000405 від 08.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, №1202304000000832 від 14.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України, №1202304000000833 від 14.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України об`єднано в одне кримінальне провадження під єдиним номером №12022041030000375.
Досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні доручено групі слідчих СУ ГУПН в Дніпропетровській області.
Позивач вказує, що, не зважаючи на триваючі кримінальні провадження Відповідач не вжив будь-яких дій на виконання своїх зобов`язань перед Позивачем за договором зберігання щодо повернення товару або відшкодування завданих збитків.
З метою забезпечення достовірності обліку товарів, які були передані ТОВ «Світла Мета-Агро» на відповідальне зберігання Приватному підприємству «Технологія 2000» та відповідності фактичної наявності товарів даним бухгалтерського обліку, у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Мінфіну від 02.09.2014 № 879 директором ТОВ «Світла Мета-Агро» було видано наказ № 7-11 від 11.11.2024 «Про проведення інвентаризації товарів, переданих на відповідальне зберігання» відповідно до якого вирішено провести інвентаризацію товарів на складі ПП «Технологія 2000» з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на « 01» листопада 2024 року з обов`язковим складанням відповідних інвентаризаційних описів. Інвентаризацію провести в наступні терміни: з « 07» листопада 2024 року по « 27» листопада 2024 року включно. Інвентаризацію провести у присутності матеріально-відповідальних осіб складу ПП «Технологія 2000».
У зв`язку з проведенням ТОВ «Світла Мета-Агро» інвентаризації товару (мінеральні добрива в асортименті) переданого на зберігання ПП «Технологія 2000» члени інвентаризаційної комісії прибули « 11» листопада 2024 року о 14 год. 00 хв. до складу ПП «Технологія 2000» (код ЄДРПОУ 30815216) за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, будинок 35, на якому зберігається товар ТОВ «Світла Мета-Агро», однак не були допущені на територію складу охороною, з посиланням на відсутність представників ПП «Технологія 2000» на місці.
Про факт недопуску уповноважених представників поклажодавця до проведення інвентаризації його товарів на складі зберігача за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, будинок 35 було складено відповідний акт від 11.11.2024.
Листом вих. № 23 від 20.11.2024 Позивач повідомив Відповідача на електронну пошту, про зазначені обставини та проінформував, що наступний виїзд членів інвентаризаційної комісії ТОВ «Світла Мета-Агро» за вказаною адресою складу ПП «Технологія 2000» буде здійснено 25 листопада 2024 року о 10:00 год.
Позивач вказує, що члени інвентаризаційної комісії прибули 25 листопада 2024 року о 10:00 год. до складу ПП «Технологія 2000» за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, будинок 35, на якому зберігається товар ТОВ «Світла Мета-Агро», однак не змогли потрапити на територію складу через відсутність представників ПП «Технологія 2000» на місці.
Про факт недопуску уповноважених представників поклажодавця до проведення інвентаризації його товарів на складі зберігача за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, будинок 35 було складено відповідний акт від 25.11.2024.
20.06.2025 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення товару зі зберігання вих. № 6 від 20.06.2025, яку було направлено з електронної пошти позивача, вказаної у Договорі зберігання: svitlameta2021@gmail.ua на офіційну електронну пошту ПП «Технологія 2000» вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та у Договорі зберігання: tehnobuh2000@gmail.com та на іншу електронну пошту адвоката ПП «Технологія 2000» ab.kyianenko@gmail.com та засобами поштового зв`язку.
У відповідь на вказану письмову вимогу представник ПП «Технологія 2000» адвокат Кияненко Д.О. 23.06.2025 з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту svitlameta2021@gmail.ua направила повідомлення, у якому повідомила про неможливість повернути вказаний товар з посиланням на те, що «в провадженні відділу розслідувань особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №2020400000000200 від 19.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. 22.06.2022 на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2022 у справі №203/1700/22 (1-кс/0203/1265/2022) слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області було проведено обшук цілісного майнового комплексу за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Дніпробудівська, 35.
Так, відповідно до протоколу обшуку від 22.06.2022, який проводився з 09:00 до 19:30 на території цілісного майнового комплексу по вул. Дніпробудівська, 35 у м. Кам`янське Дніпропетровської області, в ході обшуку виявлено складські приміщення, в яких знаходились мішки з речовиною білого та світло-жовтого кольору, мішки білого кольору з маркуванням «Хімпромгруп» та маркуванням «Селітра аміачна», добрива комплексні, «суперфосфат подвійний», контейнери з ортофосфорною кислотою, в тому числі майна, яке належить ТОВ «СОЛОНІКА» та перебувало на зберіганні у ПП «Технологія-2000». Усе вищезазначене було опечатано печаткою «опечатано» та вилучено. 24.06.2022 слідча відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області Булік Д.А. звернулась до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого під час обшуку майна.
14.07.2022 ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 203/1700/22 (1-кс/0203/1629/2022) клопотання слідчої про арешт вилученого під час обшуку майна залишено без задоволення.
01.08.2022 ухвалою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2022 у справі 203/1700/22 (1-кс/0203/1629/2022) залишено без змін.
Крім того, ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2022 у справі № 203/2102/22 (1-кс/0203/1625/2022) зобов`язано слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП в Дніпропетровській області повернути ПП «Технологія 2000» майно вилучене під час обшуку, проведеного 22 червня 2022 року на території цілісного майнового комплексу по вул. Дніпробудівська, 35 у м. Кам`янське Дніпропетровської області, шляхом надання ПП «Технологія 2000» можливості володіти, користуватись та розпоряджатись даним майном.
Звертаю увагу, що вказане майно досі не повернуто ПП «Технологія 2000», та фактично доступ до складських приміщень, де зберігаються вищезазначеного майна обмежено з боку СУ ГУНП у Дніпропетровській області.
Необхідно зазначити, що відповідно до ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2022 слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП в Дніпропетровській області зобов`язано повернути ПП «Технологія 2000» майно вилучене під час обшуку, проведеного 22 червня 2022 року на території цілісного майнового комплексу по вул. Дніпробудівська, 35 у м. Кам`янське, Дніпропетровської області.
Проте вищезазначена ухвала суду на сьогоднішній день не виконана, та усі намагання повернути майно ігноруються з боку СУ ГУНП у Дніпропетровській області. З урахуванням вищевикладеного, майно, носить статус тимчасово вилученого….»
Представник Позивача адвокат Уланівський С.Є. звернувся з адвокатським запитом вих. № 290725-1 від 29 липня 2025 року до Слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області, Слідчого у кримінальному провадженні Булік Д.А. 
У відповідь на вказаний адвокатський запит листом № 1716672025 від 30.07.2025 Слідчим управлінням ГУНП в Дніпропетровській області надано наступну інформацію та документи на її підтвердження.
«У провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебували матеріали кримінального провадження №12022040000000200, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
07.09.2022 кримінальне провадження № 12022040000000200, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України об`єднано з кримінальним провадженням № 12022041030000375 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України та основний номер визначено №12022041030000375.
Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється Дніпропетровською обласною прокуратурою.
Досудовим розслідуванням встановлено, що групою слідчих СУ ГУНП в Дніпропетровській області 22 червня 2022 на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2022 проведено обшук цілісного майнового комплексу, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, буд. 35.
Проведеним обшуком встановлено, що за адресою Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, буд. 35 знаходиться цілісний майновий комплекс, доступ на який стороннім особам обмежено, на якому у складських приміщення виявлені мішки з речовиною білого та світложовтого кольору з маркуванням на мішках «Хімпромгруп», «Силітра аміачна», добрива комплексні, суперфосфат подвійний та контейнери з маркуванням «ортофосфорна кислота», яке відповідно до протоколу обшуку виявлено та опечатано, фактично майно не вилучалось.
Так в ході проведення обшуку виявлено наступне майно:
1. Відповідно до акта приймання на відповідальне зберігання № 8 виконавець ПП «Технологія - 2000» замовник ТОВ «Світла мета - агро» в складському приміщенні знаходиться сульфат амонію кристалічний кількістю – 66,50 тон;
2. Відповідно до акта приймання на відповідальне зберігання № 9 виконавець ПП «Технологія - 2000» замовник ТОВ «Світла мета - агро» в складському приміщенні знаходиться сульфат амонію кристалічний кількістю – 67 тон;
3. Відповідно до акта приймання на відповідальне зберігання № 11 виконавець ПП «Технологія - 2000» замовник ТОВ «Світла мета - агро» в складському приміщенні знаходиться сульфат амонію кристалічний кількістю – 67 тон;
4. Відповідно до акта приймання на відповідальне зберігання № 18 виконавець ПП «Технологія - 2000» замовник ТОВ «Світла мета - агро» в складському приміщенні знаходиться карбамід кількістю – 67 тон;
5. Відповідно до акта приймання на відповідальне зберігання № 19 виконавець ПП «Технологія - 2000» замовник ТОВ «Світла мета - агро» в складському приміщенні знаходиться карбамід кількістю – 67 тон;
6. Відповідно до акта приймання на відповідальне зберігання № 20 виконавець ПП «Технологія - 2000» замовник ТОВ «Світла мета - агро» в складському приміщенні знаходиться карбамід кількістю – 67 тон;
7. Відповідно до акта приймання на відповідальне зберігання № 24 виконавець ПП «Технологія - 2000» замовник ТОВ «Світла мета - агро» в складському приміщенні знаходиться сульфат амонію кристалічний кількістю – 67 тон;
8. Відповідно до акта приймання на відповідальне зберігання № 25 виконавець ПП «Технологія - 2000» замовник ТОВ «Світла мета - агро» в складському приміщенні знаходиться карбамід кількістю – 67 тон.
9. Відповідно до акта приймання на відповідальне зберігання № 7 виконавець ПП «Технологія - 2000» замовник ТОВ «Світла мета - агро» в складському приміщенні знаходиться сульфат амонію кристалічний кількістю – 66,50 тон;
10.Відповідно до накладної № 40964330 в складському приміщенні знаходиться амоній сульфат кількістю 69,150 тон, 69,750 тон, 69,300 тон, 69 тон, 69,40 тон, 69 тон;
11. Відповідно до накладної переданої від ТОВ «Агропартнер» № 40900078 в складському приміщенні знаходиться амоній сульфат кількістю 69,500 тон, 70,50 тон, 69,400 тон, 69,25 тон, 69,35 тон, 69,150 тон;
12. Відповідно до накладної № 43219948 в складському приміщенні знаходиться амоній сульфат кількістю 63 тони;
13. Відповідно до накладної № 43211135 в складському приміщенні знаходиться амоній сульфат кількістю 63 тони;
14.Відповідно до накладної № 43208792 в складському приміщенні знаходяться удобрення хімічні та мінеральні кількістю 66,5 тон;
15.Відповідно до накладної в складському приміщенні знаходяться амоній сульфат (амоній органічний) кількістю 63 тон;
16.Відповідно до накладної № 43215953 в складському приміщенні знаходиться амоній сульфат кількістю 63 тони.
Зазначене майно описано відповідно до виявлених документів, вилучення та зважування не проводилось у зв`язку з відсутністю технічної неможливості (відсутні відповідні ваги) та великим обсягом майна.
Виявлено в ході обшуку майно (тимчасово вилучене майно) було опечатано бірками за підписами слідчого і понятих та фактично залишено в складських приміщеннях цілісного майнового комплексу, що знаходяться на охоронюваній території за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, вулиця Дніпробудівська, буд. 35. В подальшому виявлене майно визнано речовими доказами.
В ході досудового розслідування встановлено, що цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, буд. 35 є огородженою територією, яка знаходиться під цілодобовою охороною власників ПП «Технологія - 2000», тобто вільний доступ до зазначеного майнового комплексу, у тому числі складських приміщень, що знаходяться на зазначеній території, відсутній, що в свою чергу вказує на відсутність можливості органу досудового розслідування вільного доступу на територію підприємства.
Того ж дня з метою збереження схоронності тимчасово вилученого майна мною винесено постанову про збереження схоронності тимчасово вилученого майна, яка направлена до ВП № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області. На підставі чого, з працівників ВП № 1 Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області було сформовано групу для забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна.
Відповідно до вимог ст.171 КПК України 24.06.2022 до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська було подано клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке зазначене в протоколі обшуку.
У зв`язку з вищевикладеним, з метою дотримання вимог КПК України та керуючись ст.173 КПК України, 29.06.2022 до ТОВ «Хімпромгруп» та ПП «Технологія 2000» (власник майнового комплексу розташованого за адресою м. Камянске, вул. Дніпробудівська, 35) було направлено листа «Про повернення тимчасово вилученого майна», однак жодний представників ТОВ «Хімпромгруп» або ПП «Технологія - 2000» до слідчого не прибув.
Також хочу зазначити, що майно з цілісного майнового комплексу органом досудового розслідування з вищевказаних складський приміщень не вивозилось, та весь час з моменту початку обшуку і до тепер перебуває на території цілісного майнового комплексу, власником якого є ПП «Технологія - 2000».
14.07.2022 у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська відмовлено.
Відповідно до ст.167 КПК України тимчасово вилученим майном є фактично позбавлення власника можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Враховуючи вищезазначене, норми КПК України, та враховуючи той факт, що у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська відмовлено, та той факт, що майно з цілісного майнового комплексу після проведення обшуку слідчими СУ ГУНП не вивозилось, а фактично перебувало на території цілісного майнового комплексу, власником якого є ПП «Технологія - 2000», яка є огородженою територією та яка знаходиться під охороною ПП «Технологія -2000», тобто доступ до якої мають лише представники та власники ПП «Технологія - 2000», власники ПП «Технологія - 2000» не позбавленні можливості володіти, користуватися та розпоряджатися майном яке перебуває на власній території.
З приводу Ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Єдаменко С.В., справа 203/2102/22 провадження № 1-кс/0203/1625/2022, хочу зазначити: 22.08.2022 року слідчим суддею Кіровського районного суду винесено ухвалу відповідно до якої скаргу адвоката Кияненко Д.О. поданої в інтересах ПП «Технологія 2000» на бездіяльність слідчого ВРОТЗ СУ ГУНПН в Дніпропетровській області щодо неповернення тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженню № 120200400000000200 задоволено. Зобов`язано слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП в Дніпропетровській області повернути ПП «Технологія 2000» майно вилучене під час обшуку, проведеного 22 червня 2022 року на території цілісного майнового комплексу по вул. Дніпробудівська, 35 у м. Кам`янське, шляхом надання ПП «Технологія 2000» можливості володіти, користуватись та розпоряджатись даним майном.
З приводу зазначеної ухвали, зазначаю, що ПП «Технологія - 2000» є власником майнового комплексу, у тому числі складських приміщень, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, буд. 35, тобто доступ до майна яке фактично знаходиться на території майнового комплексу, та можливість володіти, користуватись та розпоряджатись ним у власників зазначеного майна, не обмежений.
Крім того, слідчими слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська,
12.09.2023 проведено огляд цілісного майнового комплексу по вул. Дніпробудівська, 35 у м. Кам`янське, під час якого встановлено, що бірки, які були наклеєно на складські приміщення під час проведення обшуку 22.06.2022 зірвано та пошкоджено, що свідчить про користування та розпорядження зазначеним майном власниками, тобто власниками ПП «Технологія- 2000».
Вказане свідчить, що доступ до майна, яке фактично знаходиться на території майнового комплексу, та можливість володіти, користуватись та розпоряджатись ним власником - ПП «Технологія-2000» ніким і нічим не обмежений.
З приводу звернень та інформації про факти крадіжки або іншого незаконного заволодіння третіми особами майном вилученим під час обшуку 22.06.2022 на території цілісного майнового комплексу по вул. Дніпробудівська, 35 у м. Кам`янське, хочу зазначити що до слідчого органу жодна особа з даного приводу не зверталась.
Також слідчим управлінням ГУНП в Дніпропетровській області повідомлено, що вищезазначена інформація підтверджується ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2025 справа № 202/16310/23 провадження 1-кс/202/1768/2025, яка набрала законної сили, копія якої була додана до відповіді на адвокатський запит.
Позивач вказує, що вказаною ухвалою, за результатами розгляду скарги адвоката Кияненко Дар`ї Олегівни в інтересах ПП «Технологія 2000» на постанову слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 20.02.2025 про часткову відмову у задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №12022041030000375 від 26.03.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України, встановлені наступні обставини, які мають істотне значення для розгляду даної господарської справи та спростовують посилання відповідача ту обставину, що слідчим не було вчинено жодної слідчої або процесуальної дії на повернення майна, що у свою чергу ніби-то унеможливлює повернення майна відповідачем позивачу.
Позивач вважає, що посилання відповідача у якості підстав для відмови у задоволенні письмової вимоги про повернення майна зі зберігання, що майно, носить статус тимчасово вилученого, є надуманою і спростовується вказаною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2025 у справі № 202/16310/23, якою вже відмовлено ПП «ТЕХНОЛОГІЯ-2000» на постанову слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 20.02.2025 про часткову відмову у задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна.
Таким чином, знаючи про вказане судове рішення, яке набрало законної сили 17.03.2025, яким відмовлено у задоволені скарги адвоката Кияненко Дар`ї Олегівни в інтересах ПП «ТЕХНОЛОГІЯ-2000» на постанову слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 20.02.2025 про часткову відмову у задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №12022041030000375 від 26.03.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України, Відповідач у даній справі безпідставно у якості причин у відмові Позивачу у задоволенні письмової вимоги про повернення майна зі зберігання послався ну ту обставину, що вказане майно досі не повернуто ПП «Технологія 2000», та фактично доступ до складських приміщень, де зберігаються вищезазначеного майна обмежено з боку СУ ГУНП у Дніпропетровській області.
Відповідач переданий на зберігання товар у добровільному порядку не повернув, збиткив розмірі 13 259 187,50 не відшкодував, відповідь на вимогу не надав.
Вказане стало причиною звернення позивача до суду.
Правові підстави та норми права, застосовані судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026, яким задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Світла Мета-Агро» до Приватного підприємства «Технологія-2000» про стягнення збитків у розмірі 13 259 187,50 грн та стягнуто з відповідача на користь позивача збитки в розмірі 13 259 187,50 грн та судовий збір у розмірі 159 110,25 грн.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, правильність наданої їм юридичної оцінки, а також правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків передбачає договори та інші правочини.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 Цивільного кодексу України).
Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За приписами частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою, пунктом 8 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Шкода це зменшення кількості майнового блага (внаслідок знищення майна втрата можливості отримати майно, яке особа неодмінно отримала б за нормального перебігу подій) або погіршення його якості (пошкодження речі, зіпсуття, приведення її у стан, у якому вона не здатна виконувати всі свої функції). Грошовим вираження завданої шкоди є збитки. Тобто збитки це грошова оцінка (еквівалент) заподіяної матеріальної шкоди.
Частинами 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право (частина третя статті 22 Цивільного кодексу України).
Оскільки заявлена позивачем вимога про відшкодування збитків ґрунтується на неналежному виконанні відповідачем зобов`язань за договором, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу України щодо відповідальності за порушення договірного зобов`язання.
За загальним правилом, закріпленим статтею 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому саме особа, яка порушила зобов`язання, доводить відсутність своєї вини.
Обов`язок боржника, який порушив зобов`язання, відшкодувати кредиторові завдані цим збитки встановлений частиною першою статті 623 ЦК України. 
Для застосування такого заходу цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність усіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки боржника, збитків, причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та збитками, а також вини боржника.
Доведення факту порушення зобов`язання, наявності та розміру збитків, а також причинного зв`язку між порушенням і збитками покладається на позивача. Водночас відповідач повинен довести відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.
Колегія суддів враховує висновки, викладені у пунктах 6.15, 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18, згідно із якими, доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.
Таким чином, при розгляді даної справи, встановлення елементів складу правопорушення здійснюється в такій послідовності: 1) доведення позивачем протиправності поведінки заподіювача, факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками; 2) доведення відповідачем відсутності його вини за наявності шкоди (збитків).
З огляду на предмет і підстави заявленого позову для встановлення наявності протиправної поведінки відповідача необхідно з`ясувати зміст його зобов`язань за договором про надання послуг № 01/09-2021-Т від 20.08.2021, факт передання йому товару на зберігання, обсяг виконання обов`язку з його повернення, а також наявність обставин, які могли перешкоджати належному виконанню цього зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами ч.1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (частини 1, 2 статті 938 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.
За змістом статті 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.
Відповідно до частини 1 статті 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.
Водночас у статті 953 ЦК України унормовано, що зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ «Світла Мета-Агро» та ПП «Технологія-2000» укладено договір про надання послуг № 01/09-2021-Т від 20.08.2021, за умовами якого відповідач, зокрема, надавав позивачу послуги зі зберігання мінеральних добрив за адресою: м. Кам`янське, вул. Дніпробудівська, буд. 35.
Незважаючи на назву договору як договору про надання послуг, його умови, специфікації та складені сторонами акти приймання товару на відповідальне зберігання свідчать, що в частині спірних правовідносин цей правочин за своєю правовою природою є договором зберігання.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору зберігання поклажодавець передав на зберігання, а зберігач прийняв на зберігання товар: 
- аміачна селітра, в кількості 671,5 тонн на підставі Актів приймання на відповідальне зберігання: № 17 від 29.11.2021 – 35 т; № 27 від 15.12.2021 – 67 т; № 28 від 17.12.2021 – 67 т; № 29 від 19.12.2021 – 67 т; № 2 від 25.12.2021 – 66 т; № 30 від 25.12.2021 – 132 т; №1 від 30.12.2021 – 39,5 т; № 5 від 31.12.2021 – 67 т; № 3 від 31.12.2021 – 64 т; № 4 від 05.01.2022 – 67 т.;
- сульфат амонію кристалічний в кількості 1136,5 тонн на підставі Актів приймання на відповідальне зберігання: № 21 від 25.11.2021 – 66,5 т; № 8 від 23.11.2021 – 66,5 т; № 9 від 23.11.2021 – 67 т; № 11 від 23.11.2021 – 67 т; № 72 від 18.11.2021 – 67 т; № 38 від 27.10.2021 – 67 т; № 1 від 16.11.2021 – 67 т; № 5 від 16.11.2021 – 66,5 т; № 6 від 16.11.2021 – 66,5 т; № 10 від 23.11.2021 – 67 т; № 7 від 23.11.2021 – 66,5 т; № 18 від 23.11.2021 – 67 т; № 24 від 23.11.2021 – 67 т; № 26 від 23.11.2021 – 67 т; № 15 від 25.11.2021 – 67 т; № 12 від 28.11.2021 – 67 т; № 16 від 03.12.2021 – 67 т.;
- сульфат амонію гранульований в кількості 871 тонн на підставі Актів приймання на відповідальне зберігання: № 6 від 24.01.2022 – 67 т; № 127 від 25.12.2021 – 67 т; № 32 від 26.12.2021 – 67 т; № 7 від 24.01.2022 – 201 т; № 10 від 31.01.2022 – 134 т; № 12 від 11.02.2022 – 201 т; № 15 від 21.02.2022 – 134 т.
У всіх актах вказане наступне місце передачі майна: СРТ, станція Кам`янське. 
З матеріалів справи вбачається, що протягом строку дії договору зберігання Зберігач повернув, а Поклажодавець прийняв раніше переданий на зберігання товар: 
- аміачна селітра, в кількості 664 тонни на підставі Актів повернення товару із відповідального зберігання: № 231 від 04.12.2022 – 22 т; № 472 віл 17.01.2022 – 22 т; № 15 від 21.01.2022 – 22,4 т; № 25 від 03.02.2022 – 19,6 т; № 29 від 09.02.2022 – 23 т; № 33 від 12.02.2022 – 22 т; № 36 від 15.02.2022 – 22 т; № 37 від 16.02.2022 – 22 т; № 38 від 16.02.2022 – 22 т; № 40 від 16.02.2022 – 22 т; № 42 від 17.02.2022 – 22 т; № 43 від 17.02.2022 – 22 т; № 44 від 17.02.2022 – 23,1 т; № 48 від 18.02.2022 – 21,7 т; № 55 від 22.02.2022 – 22,4 т; № 57 від 23.02.2022 – 22 т; № 60 від 23.02.2022 – 20,3 т; № 62 від 28.03.2022 – 10,00 т; № 8 від 13.01.2022 – 10 т; № 1 від 05.01.2022 – 22 т; № 5 від 10.01.2022 – 8 т; № 13 від 12.01.2022 – 27 т; № 17 від 25.01.2022 – 19,25 т; № 19 від 26.01.2022 – 19,25 т; № 20 від 27.01.2022 – 22 т; № 46 від 18.02.2022 – 22 т; № 47 від 18.02.2022 – 22 т; № 49 від 18.02.2022 – 22 т; № 50 від 19.02.2022 – 22 т; № 54 від 22.02.2022 – 22 т; № 56 від 22.02.2022 – 22 т; № 35 від 15.02.2022 – 22 т.
- сульфат амонію кристалічний в кількості 1 114,41 тонн на підставі Актів повернення товару із відповідального зберігання: № 198 від 08.12.2021 – 60 т; № 51 від 23.12.2021 – 22 т; № 119 від 04.11.2021 – 23 т; № 120 від 04.11.2021 – 22 т; № 129 від 09.11.2021 – 21 т; № 130 від 09.11.2021 – 2 т; № 172 від 19.11.2021 – 22 т; № 6 від 23.11.2021 – 22 т; № 248 від 06.12.2021 – 22 т; № 28 від 13.01.2022 – 22 т; № 2 від 15.01.2022 – 200 т; № 16 від 24.01.2022 – 22 т; № 18 від 25.01.2022 – 22 т; № 21 від 28.01.2022 – 22,5 т; № 24 від 01.02.2022 – 22,5 т; № 11 від 07.02.2022 – 37,1 т; № 27 від 08.02.2022 – 42 т; № 34 від 15.02.2022 – 22,5 т; № 41 від 17.02.2022 – 22 т; № 45 від 18.02.2022 – 22,5 т; № 51 від 19.02.2022 – 24 т; № 53 від 22.02.2022 – 22 т; № 58 від 22.02.2022 – 0,05 т; № 61 від 28.03.2022 – 22 т; № 63 від 29.03.2022 – 10 т; № 64 від 01.04.2022 – 22,5 т; № 65 від 05.04.2022 – 22 т; № 66 від 12.04.2022 – 22 т; № 67 від 14.04.2022 – 10 т; № 68 від 22.04.2022 – 1 т; № 77 від 03.05.2022 – 22 т; № 358 від 31.05.2022 – 21 т; № 78 від 03.06.2022 – 22 т; № 79 від 03.06.2022 – 22 т; № 80 від 03.06.2022 – 22 т; № 81 від 03.06.2022 – 22 т; № 82 від 03.06.2022 – 22 т; № 83 від 06.06.2022 – 22 т; № 84 від 07.06.2022 – 22 т; № 85 від 07.06.2022 – 22 т; № 86 від 22.06.2022 – 22 т; № 14 від 28.01.2022 – 22,76 т; № 39 від 16.02.2022 – 22 т.
- сульфат амонію гранульований в кількості 32,1 тонн на підставі Актів повернення товару із відповідального зберігання: № 22 від 31.01.2022 – 22,1 т; № 23 від 02.02.2022 – 10.
У всіх актах вказане наступне місце передачі майна: м. Кам`янське, вул. Дніпробудівська, буд. 35.
Таким чином, зберігач не повернув поклажодавцю зі зберігання товар:
- аміачна селітра, у кількості 7,5 т;
- сульфат амонію кристалічний, у кількості 22,09 т;
- сульфат амонію гранульований, у кількості 838,9 т.
Доказів повернення відповідачем позивачу решти товару матеріали справи не містять.
З метою перевірки фактичної наявності переданого на зберігання майна позивач двічі (11.11.2024 та 25.11.2024) було направлено до складських приміщень відповідача інвентаризаційну комісію. Однак членів комісії до складських приміщень допущено не було, про що складено відповідні акти (том 1, а.с. 100, 104).
20.06.2025 позивач направив відповідачу письмову вимогу № 6 про повернення товару зі зберігання до 25.06.2025, а у разі його повної або часткової відсутності - про відшкодування збитків, визначених відповідно до ринкової вартості товару.
Таким чином, матеріалами справи підтверджуються факт передання відповідачу товару на зберігання, кількість повернутого товару та залишок товару, щодо якого акти повернення відсутні.
Водночас відповідач заперечує наявність підстав для покладення на нього відповідальності, посилаючись на закінчення строку дії договору, вилучення майна під час обшуку та відсутність у нього доступу до опечатаних складських приміщень.
Колегією суддів відхиляються доводи скаржника в частині того, що строк зберігання закінчився 31.12.2022, а тому позивач повинен був до цієї дати звернутися за поверненням товару з огляду на наступне.
Пунктом 8.1 договору передбачено, що він діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків - до повного їх виконання. Крім того, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо будь-яка зі сторін не заявить про його розірвання протягом 30 робочих днів до закінчення терміну його дії.
Доказів направлення будь-якою зі сторін повідомлення про припинення або розірвання договору матеріали справи не містять. Отже, відповідно до прямо погоджених сторонами умов договір був автоматично пролонгований на наступні календарні роки.
Крім того, визначена пунктом 8.1 договору дата 31.12.2022 є строком дії договору, а не окремо погодженим сторонами строком зберігання переданого відповідачу товару. У договорі, специфікаціях та актах приймання товару окремого строку його зберігання не встановлено.
Тому відповідно до частини другої статті 938 Цивільного кодексу України відповідач був зобов`язаний зберігати товар до пред`явлення позивачем вимоги про його повернення.
При цьому положення статті 948 Цивільного кодексу України, на які посилається апелянт, не припиняють установленого статтями 949, 953 цього Кодексу обов`язку зберігача повернути поклажодавцеві прийнятий на зберігання товар.
Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а за частиною четвертою статті 631 цього Кодексу закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Отже, відсутність звернення позивача за поверненням товару до 31.12.2022 не припинила обов`язку відповідача повернути прийнятий на зберігання товар і не звільнила його від відповідальності за невиконання цього обов`язку.
Щодо доводів скаржника про вилучення спірного майна під час обшуку 22.06.2022 та відсутність у відповідача можливості повернути його позивачу колегія суддів зазначає таке.
Як убачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач не заперечує, що виявлені під час обшуку мінеральні добрива фактично зі складських приміщень не вивозилися, а були опечатані та залишені у складських приміщеннях цілісного майнового комплексу за адресою: м. Кам`янське, вул. Дніпробудівська, буд. 35.
Водночас відповідач стверджує, що внаслідок опечатування складських приміщень він був позбавлений доступу до майна та можливості володіти, користуватися і розпоряджатися ним.
У накладенні арешту на виявлене під час обшуку майно ухвалою слідчого судді від 14.07.2022 було відмовлено. Ухвалою слідчого судді від 22.08.2022 орган досудового розслідування зобов`язано повернути ПП «Технологія-2000» вилучене майно, а ухвалою від 03.10.2022 роз`яснено, що таке повернення має бути здійснене шляхом надання ПП «Технологія-2000» доступу до опечатаних складських приміщень.
Разом із тим наведені процесуальні документи не містять відомостей, які давали б можливість установити, що серед виявленого та опечатаного під час обшуку майна знаходився весь неповернутий позивачу товар, а саме: аміачна селітра в кількості 7,5 т, сульфат амонію кристалічний у кількості 22,09 т та сульфат амонію гранульований у кількості 838,9 т.
Загальне зазначення у протоколі обшуку про виявлення у складських приміщеннях мішків із мінеральними добривами без їх зважування, точного визначення найменування, кількості та належності конкретному власнику не підтверджує фактичної наявності всього спірного товару ані на час проведення обшуку, ані станом на дату пред`явлення позивачем вимоги про його повернення.
Саме лише твердження відповідача про продовження перебування майна у складських приміщеннях не є достатнім доказом наявності всього спірного товару, оскільки відповідач не допустив представників позивача до проведення інвентаризації, не надав власного інвентаризаційного опису, складських документів або інших доказів щодо фактичних залишків товару, а також не запропонував конкретного порядку його повернення позивачу.
Щодо доводів апелянта про недопустимість матеріалів кримінального провадження колегія суддів зазначає таке.
За приписами частини 1 статті 222 Кримінального процесуального кодексу України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 04.06.2026 у справі № 906/1325/25 зазначив, що процесуальне законодавство не містить загальної заборони на використання у господарській справі доказів, отриманих у межах кримінального провадження, якщо вони стосуються предмета доказування; такі докази мають оцінюватися господарським судом на загальних підставах щодо належності, допустимості, достовірності та вірогідності поряд з усіма іншими матеріалами справи.
Водночас Верховний Суд у постанові від 11.02.2026 у справі № 910/7638/24 звернув увагу на вимоги статті 222 Кримінального процесуального кодексу України: матеріали досудового розслідування, використані без письмового дозволу слідчого або прокурора на розголошення відповідних відомостей, не можуть визнаватися допустимими доказами. При цьому Верховний Суд наголосив на необхідності оцінювати інші незалежні докази у сукупності.
Наведені правові висновки Верховного Суду не суперечать один одному, оскільки стосуються різних аспектів використання у господарському процесі доказів, отриманих у межах кримінального провадження. Постанова Верховного Суду від 04.06.2026 у справі № 906/1325/25 визначає загальну можливість використання таких доказів за умови їх належності до предмета доказування та оцінки відповідно до вимог господарського процесуального законодавства, тоді як постанова від 11.02.2026 у справі № 910/7638/24 стосується необхідності дотримання встановленого статтею 222 Кримінального процесуального кодексу України порядку розголошення відомостей досудового розслідування.
З метою вирішення питання про дотримання у цій справі вимог статті 222 Кримінального процесуального кодексу України колегія суддів ураховує обставини звернення представника позивача з адвокатським запитом, зміст цього запиту, а також зміст наданої на нього відповіді та перелік доданих до неї документів.
Як убачається з матеріалів справи, представник позивача звернувся до слідчого, який здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12022041030000375, з адвокатським запитом № 290725-1 від 29.07.2025.
У зазначеному запиті було прямо повідомлено, що відповідні відомості та документи збираються з метою їх використання як доказів у господарській справі за позовом ТОВ «Світла Мета-Агро» до ПП «Технологія-2000» про стягнення збитків.
Будучи обізнаним із метою отримання запитуваних відомостей, слідчий листом № 171667-2025 від 30.07.2025 надав представнику позивача відповідну інформацію та копії документів, визначивши таким чином обсяг відомостей досудового розслідування, які можуть бути розголошені.
Стаття 222 Кримінального процесуального кодексу України не визначає спеціальної форми дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування та не встановлює обов`язку оформлювати його окремою постановою або іншим самостійним процесуальним документом.
У контексті спірних правовідносин колегія суддів доходить висновку, що наявність такого дозволу та обсяг дозволеного розголошення можуть установлюватися судом з урахуванням змісту адвокатського запиту, письмової відповіді органу досудового розслідування та переліку наданих ним документів.
Ураховуючи, що слідчий надав запитувані документи після отримання адвокатського запиту, в якому було прямо зазначено про намір використати їх у господарській справі, колегія суддів доходить висновку, що зазначені обставини свідчать про однозначне надання слідчим згоди на розголошення відповідних відомостей та визначення ним обсягу такого розголошення.
Сама лише відсутність окремого документа, названого дозволом на розголошення відомостей досудового розслідування, за наведених обставин не свідчить про одержання позивачем доказів із порушенням установленого законом порядку.
Крім того, частина наданої слідчим інформації, зокрема щодо проведення обшуку, відмови у накладенні арешту на майно та розгляду скарг на дії і бездіяльність слідчого, відображена в ухвалах слідчих суддів, які є публічно доступними судовими рішеннями.
Посилання на відповідні обставини містилися також у листах та процесуальних заявах самого відповідача. Тому використання судом цих відомостей не порушило принципів рівності та змагальності сторін і не позбавило відповідача можливості надати щодо них свої пояснення та заперечення.
Отже, доводи апелянта про недопустимість наданих позивачем документів лише у зв`язку з їх одержанням у межах кримінального провадження колегія суддів відхиляє. Зазначені докази підлягають оцінці відповідно до статей 76, 77, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України у сукупності з іншими доказами у справі.
Водночас колегія суддів зауважує, що матеріали кримінального провадження не є єдиною або визначальною підставою для встановлення факту невиконання відповідачем договірного обов`язку. Цей факт підтверджується також договором, актами приймання товару на відповідальне зберігання, актами його часткового повернення, актами про недопуск представників позивача до проведення інвентаризації, письмовою вимогою від 20.06.2025 та відсутністю доказів повернення товару після пред`явлення цієї вимоги.
Стандарти доказування у господарському процесі ґрунтуються на принципі змагальності, який забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний, стандарт доказування «вірогідність доказів», на відмінну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. 
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Позивач надав належні та допустимі докази передання товару відповідачу, його часткового повернення, кількості неповернутого залишку, неодноразових спроб перевірити фактичну наявність товару та пред`явлення вимоги про його повернення.
За таких обставин позивач виконав покладений на нього процесуальний обов`язок щодо доказування обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги. 
Відповідач не надав актів повернення спірного залишку товару, інвентаризаційних описів, складських документів або інших доказів перебування конкретного товару у відповідній кількості та асортименті у складських приміщеннях станом на дату пред`явлення позивачем вимоги. Не надано також доказів існування обставин, які об`єктивно унеможливлювали повернення товару позивачу.
За результатами зіставлення наданих сторонами доказів колегія суддів доходить висновку, що факт неповернення відповідачем спірного товару після пред`явлення позивачем відповідної вимоги є доведеним.
Натомість надані відповідачем докази не підтверджують фактичної наявності всього спірного товару у відповідній кількості та асортименті у складських приміщеннях, а також існування об`єктивних перешкод, які унеможливлювали його повернення позивачу.
Відтак, твердження позивача про нестачу переданого на зберігання товару є більш вірогідним, ніж твердження відповідача про подальше перебування всього спірного товару у складських приміщеннях.
Отже, прийнявши від позивача товар на відповідальне зберігання, не повернувши його у повному обсязі після пред`явлення відповідної вимоги та не довівши наявності обставин, які об`єктивно унеможливлювали належне виконання зобов`язання, відповідач порушив умови договору про надання послуг № 01/09-2021-Т від 20.08.2021 та приписи статей 526, 949, 953 Цивільного кодексу України.
Таким чином, протиправна поведінка відповідача як складова цивільного правопорушення полягає у невиконанні договірного обов`язку з повернення позивачу переданого на зберігання товару.
З огляду на положення статті 614 Цивільного кодексу України саме відповідач повинен довести відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання. 
Проте відповідач не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів для збереження та повернення товару позивачу, не повідомив про конкретне місцезнаходження спірного товару, не забезпечив можливості перевірити його фактичну наявність та не запропонував порядку його повернення. 
Отже, відповідач не довів відсутності своєї вини у невиконанні договірного зобов`язання.
Неповернення відповідачем товару після пред`явлення вимоги, відсутність доказів його фактичної наявності та неможливість проведення позивачем інвентаризації у своїй сукупності дають підстави вважати доведеним факт нестачі переданого на зберігання товару в розумінні статті 951 Цивільного кодексу України.
Шкідливий результат порушення полягає у позбавленні позивача майнового блага - товару, переданого відповідачу на відповідальне зберігання, але не повернутого після пред`явлення відповідної вимоги.
Причинний зв`язок між порушенням і збитками є безпосереднім, оскільки саме невиконання відповідачем обов`язку з повернення товару спричинило втрату позивачем можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним, а відтак - виникнення збитків у розмірі вартості неповернутого товару.
Відповідно до частини першої статті 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою або нестачею речі, відшкодовуються зберігачем у розмірі її вартості.
За приписами частин першої - третьої статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням риноквих цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.
Згідно з довідкою ДП «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» № 3-1/808 від 24.07.2025 середня розрахункова ринкова ціна товару становила:
- аміачної селітри - 25 750 грн за 1 т; 
- сульфату амонію кристалічного - 14 250 грн за 1 т; 
- сульфату амонію гранульованого - 15 200 грн за 1 т. 
Отже, вартість неповернутого товару становить:
- 7,5 т аміачної селітри х 25 750 грн = 193 125 грн; 
- 22,09 т сульфату амонію кристалічного х 14 250 грн = 314 782,50 грн; 
- 838,9 т сульфату амонію гранульованого х 15 200 грн = 12 751 280 грн. 
Загальний розмір збитків становить 13 259 187,50 грн.
Наведений розрахунок відповідає кількості неповернутого товару та його ринковій вартості на час, максимально наближений до дня пред`явлення позову. Належних доказів іншої ринкової вартості товару відповідач не надав, правильності арифметичного розрахунку не спростував.
Отже, матеріалами справи підтверджено наявність усіх елементів цивільного правопорушення: протиправної поведінки відповідача у формі невиконання договірного обов`язку з повернення товару; збитків у розмірі вартості неповернутого товару; безпосереднього причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та збитками; вини відповідача, відсутність якої ним не доведена.
Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності колегія суддів зазначає таке.
Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 
Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно постанови Кабінету Міністрів України « Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 р. № 211 установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України, зокрема, постановою від 25.04.2023 № 383 до 30.06.2023. Згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 розділ Прикінцевих та перехідних положень ЦК України був доповнений п. 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 59 цього Кодексу , продовжуються на строк його , 362 дії. , 559 , 681 , 728 , 786 , 1293 
Чинною редакцією п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (набрала чинності 30.01.2024) передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 , затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України « Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Отже послідовно та безперервно з 12.03.2020 по 29.01.2024 строки позовної давності, як загальної так і спеціальної були продовжені на строк дії карантину, та строк дії воєнного стану. З 30.01.2024 строки позовної давності були зупинені. 
Враховуючи викладені обставини, позивачем не було пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України, та відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки встановлених обставин та поданих доказів і не підтверджують наявності передбачених статтею 277 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 у справі № 904/4266/25 є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним і всебічним з`ясуванням обставин справи та належною оцінкою зібраних у справі доказів.
У справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р.» Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 у справі № 904/4266/25 ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги Приватного підприємства «Технологія-2000» не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення. У зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Вирішення питання щодо розподілу судових витрат
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 238 665,00 грн покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст.129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Технологія-2000» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 у справі № 904/4266/25– залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 у справі № 904/4266/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 08.09.2026.

Головуючий суддя А.О. Кошля

Суддя Т.Ю. Демчина

Суддя О.І. Кучеренко