ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/12738/26 | Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/817/1006/26 | Доповідач - Костів О.З.
Категорія - |

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Тернополі цивільну справу №607/12738/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2026 року, постановлену суддею Стельмащуком П.Я., про відмову у видачі судового наказу у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_3 - адвокат Фільварочна О.Б. звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2026 року у видачі вказаного судового наказу — відмовлено.
Постановляючи дане рішення суд першої інстанції виходив з того, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані на лише заявниця з дитиною, а й ОСОБА_4 , при цьому нею не доведено, що боржник проживає окремо від дитини, а також не надано доказів того, що дитина знаходиться лише на утриманні заявниці.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вважає, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер.
Вказує, що боржник протягом останніх кількох місяців не бере жодної участі в утриманні сина, спілкуватись із дружиною не бажає, а місце його реєстрації не збігається із місцем його фактичного перебування, яким є місце проходження військової служби (тилова частина).
Вважає, що факт реєстрації дитини за однією адресою з батьком не є підставою для відмови у видачі судового наказу та не свідчить про виконання ним обов`язків з утримання дитини.
Крім того зазначає, що у пункті 7 статті 168 ЦПК України закріплено, що у судовому наказі зазначається повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Стверджує, що проживання за однією адресою батьків малолітньої дитини, на утримання якої заявлено вимоги про стягнення аліментів, не свідчить про відсутність у одного із батьків, який звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, права на стягнення такого утримання. Натомість у подальшому, після видачі судового наказу, боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (п.5 ч.3 ст.170, ч.3 ст.171 ЦПК України), що є передбаченою процесуальним законом підставою для скасування судового наказу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, передбачену п.1 ч.1 ст.353 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Відповідно до частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:
1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 
2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 
3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 
4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 
5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 
6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 
7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої цієї статті; 
8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 
9) заяву подано з порушенням правил підсудності.
Відповідно до статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, сторони по справі та їхня дитина зареєстровані по АДРЕСА_1 .
Будь-яких доказів, які б підтверджували інше, ніж зареєстроване, місце проживання ОСОБА_4 , а також перебування останнього на військовій службі, матеріали справи не містять та заявницею не надано.
Доводи апеляційної скарги зводяться лише до посилань на норми ЦПК, які регулюють порядок видачі судового наказу, ніяким чином не спростувавши мотиви суду, не надавши доказів, що дитина, на утримання якої заявник просить стягнути аліменти, проживає лише з нею і знаходиться лише на її утриманні.
Таких доказів заява, подана ОСОБА_3 , не містить.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у видачі судового наказу, оскільки ст.ст.163, 165 ЦПК України не містять положень щодо розгляду обґрунтованості заявлених стягувачем вимог по суті видачі судового наказу, на увагу не заслуговують, оскільки п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України містить вимогу про долучення заявником доказів на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду про відмову у видачі судового наказу постановлена без порушень норм процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, видача судового наказу за вказаних обставин цієї справи може породити ряд інших спорів. Заявник не позбавлений можливості звернутися до суду повторно із наданням усіх необхідних документів для видачі судового наказу або у позовному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.389 ЦПК України.

Головуючий 
Судді