Справа №366/3824/25
Провадження №2/366/463/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року       с-ще Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі судді Гончарука О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
Представник ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 29.03.2025 з відповідачем укладено кредитний договір №26.03.2025-100002600. За цим договором ТОВ «Споживчий центр» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 6000,00 грн, а останній зобов`язався протягом 217 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. ТОВ «Споживчий центр» виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. Відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 19920,00 грн, яка складається з: 6000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 9300,00 грн проценти, 540,00 грн комісія за надання кредиту, 1080,00 грн додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості, 3000,00 грн - неустойка. Саме цю заборгованість позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати по справі.

Рух справи та процесуальні рішення
01.12.2025 позовна заява надійшла до суду.
05.12.2025 ухвалою у справі відкрите провадження, вирішено розгляд здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи шляхом надіслання рекомендованої кореспонденції на зареєстровану адресу його місця проживання, будь-яких заяв, клопотань, відзиву до суду не надіслав.
На підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи. 

Встановлені судом обставини та застосовані норми права
Судом встановлено, що 29.03.2025 ТОВ «Споживчий центр» уклав з ОСОБА_1 кредитний договір №26.03.2025-100002600. За умовами якого ТОВ «Споживчий центр» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 6000,00 грн, а остання зобов`язалася протягом 217 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. Умовами договору встановлено процентну ставку «Стандарт» у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, а також процентну ставку «Економ» у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом наступних чергових періодів. Відповідно до п. 12 договору денна процентна ставка становить 0,84%.
Комісія пов`язана з наданням кредиту 9% від суми кредиту та дорівнює 540,00 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 540,00 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за черговим. 
Зазначений договір підписаний відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором E132.
ТОВ «Споживчий центр» виконав своє грошове зобов`язання та надав ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 6000,00 грн, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 21.11.2025 про успішне перерахування 29.03.2025 на картку № НОМЕР_1 (номер транзакції в системі iPay.ua 694761676, призначення платежу видача за договором кредиту №26.03.2025-100002600.
Відповідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №26.03.2025-100002600 заборгованість ОСОБА_1 становить 19920,00 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту за основною сумою боргу у розмірі 6000,00 грн, заборгованості за процентами -9300,00 грн, заборгованості за комісією - 540,00 грн, заборгованості за додатковою комісією - 1080,00 грн, за неустойкою (штрафом) 3000,00 грн.
Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання» та гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.
Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом ч.12 ст.11 цього Закону України електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено судом, договір №26.03.2025-100002600 від 29.03.2025 був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора E132. У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Споживчий центр» в електронній формі. Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.
Всупереч вимогам ч. 1 ст.81 ЦПК України відповідач не надав жодного доказу на спростування того, що він не укладав кредитний договір, не отримував та не використовував одноразовий ідентифікатор, не надавав ТОВ «Споживчий центр» відомості своєї банківської картки для переказу кредитних коштів, тощо.
ОСОБА_1 належним чином не виконувала грошове зобов`язання за кредитним договором, тому у неї виникла заборгованість 19920,00 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту за основною сумою боргу у розмірі 6000,00 грн, заборгованості за процентами - 9300,00 грн, заборгованості за комісією - 540,00 грн, заборгованості за додатковою комісією - 1080,00 грн, за неустойкою (штрафом) 3000,00 грн.
Суд звертає увагу, що відповідач не здійснив жодних дій з погашення кредиту, відтак вимоги щодо стягнення тіла кредиту у сумі 6000,00 грн, відсотків у сумі 9300,00 грн, 540,00 грн комісії за надання кредиту та 1080,00 грн заборгованості за додатковою комісією підлягають задоволенню. Відсотки нараховані позивачем в узгодженому у договорі розмірі, а сплата комісії за надання кредиту передбачена договором.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості по сплаті неустойки суд зазначає таке.
У відповідності до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022, доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зокрема, пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Посилання позивача на те, що Законом України № 3498-ІХ було виключено обмеження щодо нарахування неустойки, передбачені Законом України «Про споживче кредитування», не може бути підставою для задоволення відповідних вимог.
Саме по собі виключення відповідної норми зі спеціального закону не створює права на нарахування неустойки, а лише свідчить про відсутність такого регулювання у цьому законі.
Водночас, спірні правовідносини підлягають оцінці з урахуванням положень цивільного законодавства, зокрема пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, яким на період дії воєнного стану та у визначений строк після його припинення встановлено особливості відповідальності позичальника за прострочення виконання грошових зобов`язань, у тому числі обмеження щодо застосування неустойки (штрафів, пені).
Зазначені норми мають імперативний характер та спрямовані на захист боржника в умовах воєнного стану, а тому підлягають застосуванню незалежно від змісту договору чи посилань сторін на інші нормативні акти.
Таким чином, навіть за відсутності відповідного обмеження у Законі України «Про споживче кредитування», право на нарахування та стягнення неустойки не може вважатися таким, що виникло або відновилося, оскільки воно прямо обмежене нормами Цивільного кодексу України.
Суд виходить з того, що застосування неустойки як виду цивільно-правової відповідальності можливе виключно за наявності прямої та чинної правової підстави, яка у даному випадку відсутня, що виключає можливість задоволення відповідних вимог позивача.
На підставі наведеного в задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки слід відмовити.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 16920,00 грн, яка складається з: 6000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 9300,00 грн - заборгованість за процентами, 540,00 грн комісія за надання кредиту, 1080,00 грн додаткова комісія за обслуговування.

Щодо стягнення судових витрат.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З платіжної інструкції № СЦ00056094 від 24.11.2025 вбачається, що при пред`явленні позову ТОВ «Споживчий центр» сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, позов задоволено частково, у розмірі 84,94%, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2057,58 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №26.03.2025-100002600 від 29.03.2025 у розмірі 16920,00 грн, яка складається з: 6000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 9300,00 грн - заборгованість за відсотками, 540,00 грн комісія за надання кредиту, 1080,00 грн додаткова комісія за обслуговування.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» витрати на оплату судового збору у розмірі 2057,58 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено 27.08.2026 року

Повне найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А. Код ЄДРПОУ: 37356833).
Відповідач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 )

Суддя Олексій Гончарук