490/5740/25 
н\п 2/490/501/2026

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2026 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді - Чулуп О.С.
при секретарі Правник А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Страхова Група «ТАС» про стягнення відшкодування шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
Позивачі звернулись до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідачів в якому просять:
1) стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова Група ТАС (ЄДРПОУ:30115243) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ): 90 500,00 грн. страхового відшкодування пов`язаної з втратою годувальника; 5 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди; 15 000,00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.
2) стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова Група ТАС (ЄДРПОУ:30115243) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ): 5 000,00 грн відшкодування моральної шкоди; 29 500,00 грн.відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника.
В обгрунтування позову позивачі вказують, що 21 жовтня 2020 року 06 год. 00 хв. на 222 км.+220м. автодороги Н-24 "Благовіщенське-Миколаїв", що знаходиться в Новоодеському районі, Миколаївської області, водій ОСОБА_3 керуючи технічно справним автомобілем марки "Chevrolet Lacetti", реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по сухій, чистій, без вибоїн проїжджій частині автодороги, яка має чотири смуги для руху по дві в кожному напрямку, зі сторони м. Миколаєва в бік м. Нова Одеса,Миколаївської області. Наближаючись, до виїзду з автодороги М-14 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ", водій ОСОБА_3 грубо порушив п.п. 2.3 "б", 12.3 ПДР України, а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не реагував на її зміни, при виникненні небезпеки у вигляді сідлового тягача "Renault Premium 420 DCI", реєстраційний номер НОМЕР_4 , з напівпричепом "KRONE SDF24", реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який в цей час грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 "б", 4.1 "Рух прямо" ПДР України, здійснив виїзд на автодорогу в непризначеному для цього місці перегородивши при цьому дві смуги для руху в напрямку м. Нова Одеса, Миколаївської області.Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "Chevrolet Lacetti", р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тілесні ушкодження внаслідок яких померла.
Позивач вказує, що вищевказані обставини підтверджуються обвинувальним актом у кримінальному провадженні №12020150020003068 відносно обвинуваченого ОСОБА_3 та обвинувальним актом у кримінальному провадженні №12021150000000190 відносно ОСОБА_4 . 
Позивачі вказують, що Внаслідок вищевказаної ДТП, було завдано матеріальної та моральної шкоди близьким родичам загиблої, зокрема: синові ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_2 .
Позивач вказує, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "Chevrolet Lacetti", реєстраційний номер НОМЕР_3 , була застрахована у Відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AP7363591 чинного на дату ДТП. Представником позивачів заявою на долучення документів надано Відповідачу необхідні документи для здійснення виплати страхового відшкодування Відповідач повідомив Представника позивачів про зупинення розгляду справи, оскільки відсутній вирок суду по кримінальній справі, який набрав законної сили, з чим позивачі не погоджуються.
Позивачі також вказують, що у зв`язку із тим, що за результатами досудового розслідуваннявідповідальними у смерті потерпілої є двоє водіїв, то розмір страховоговідшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два». Прицьому суми які підлягають виплаті на користь Позивачів слід визначити виходячи ізстрахового ліміту поділеного наполовину, тобто в розмірі 130 000 грн, а саме накористь ОСОБА_1 5 000 грн страхового відшкодуванняморальної шкоди, 90 500 грн мінімально гарантованого загального розмірустрахового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, на користь ОСОБА_2 5 000 грн страхового відшкодування моральноїшкоди, 29 500 грн страхового відшкодування в рахунок витрат на виготовлення таспорудження надгробного пам`ятника. 
Представник позивачів надав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача надав відзив в якому просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача вказує, що у звязку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропущений трьохрічний термін подачі заяви про страхове відшкодування встановлений ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому підстави для виплати суми страхового відшкодування відсутні. Представник відповідача також вказує, що позивачами пропущено строк позовної давності. Крім того клопоче про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
З обвинувального акту від 25.05.2021 року у кримінальному провадженні № 12021150000000190 стосовно ОСОБА_4 вбачається, що 21 жовтня 2020 року приблизно 06 год. 00 хв. на 222+220 км автодороги Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв» за участі транспортного засобу «RENAULT PREMIUM» днз НОМЕР_4 з напівпричепом «KRONE SDF 24» під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «СHVROLET LACETTI» днз. НОМЕР_3 під керування ОСОБА_3 (батько позивачів) внаслідок якої загинула ОСОБА_5 (мати позивачів.)
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_5 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , в графі батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_5 .
З витягу з МТСБУ вбачається, що на транспортний засіб СHVROLET LACETTI» днз. НОМЕР_3 наявний поліс страхування № АР7363591.
Судом досліджено поліс № АР 7363591 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відносно транспортного засобу СHVROLET LACETTI» днз. НОМЕР_3 . Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000 грн., за шкоду запоідяну майну - 130 000 грн.
Судом досліджено заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 08.04.2025 року до АТ «Страхової груп «ТАС» про виплату страхового відшкодування.
Згідно товарного чеку та накладної № 715 від 16.08.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 витратила коштів на суму 58955 грн. за встановлення пам`ятника померлій
Судом досліджено постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року згідно якої стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 5 000 грн страхового відшкодування моральної шкоди, 90 500 грн мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника. Також стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_2 5 000 грн страхового відшкодування моральної шкоди, 29 500 грн страхового відшкодування в рахунок витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника. Вказаним рішенням встановлено, що у зв`язку із тим, що за результатами досудового розслідування відповідальними у смерті потерпілої є двоє водіїв, то розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два».
Частинами 1 та 2 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України).
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.
Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).
Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.
У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною 2 статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України).
Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19, від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про відмову в задоволенні позову з підстав відсутності судового рішення у кримінальних провадженнях по факту ДТП є неприйнятними, оскільки ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та зроблені з порушенням норм процесуального права.
Таким чином суд приходить до висновку, що позивачі мають право на страхове відшкодування в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди.
Щодо заявленого позивачами розміру страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідачів, то слід зазначити наступне.
У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абзац 1 пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
У постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 200/19873/16-ц зазначено, що: «відповідно до пункту 3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Тобто, у зв`язку із тим, що за результатами досудового розслідування відповідальними у смерті потерпілої є двоє водіїв, то розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два».
Таким чином суми які підлягають виплаті на користь позивачів слід визначити виходячи із страхового ліміту поділеного наполовину, тобто в розмірі 130 000 грн., а саме на користь ОСОБА_1 5 000 грн страхового відшкодування моральної шкоди, 90 500 грн мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, на користь ОСОБА_2 5 000 грн страхового відшкодування моральної шкоди, 29 500 грн страхового відшкодування в рахунок витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника.
Доводи відповідача про те, що позивачами пропущено строк на подачу заяви про страхове відшкодування, суд до уваги не бере з огляду на наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: "підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності".
Таким чином позивачі не позбавлені права звернутись до страхової компанії в судовому порядку.
Щодо доводів відповідача про те, що позивачами пропущено строк позовної давності, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ч. ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Судом встановлено, що заяву позивачі про виплату страхового відшкодування направили відповідачу 08.04.2025 року, яка залишилась без задоволення. З позовом до суду позивачі звернулись 17.07.2025 року
Таким чином, судом встановлено, що трьохрічний строк з дня коли позивачів довідались про порушення свого права не пройшов.
Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судлвий збір в розмірі 1300 грн.
Щодо вимоги позивачів про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 24000 грн., то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2ст.137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3ст.137ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св 18 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Проте позивачем не надано платіжних документів (платіжного доручення, квитанції тощо), які підтверджують сплату позивачами коштів в розмірі 24000 грн.
Керуючись статтями 13, 81, 82, 247, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 90500 грн. страхового відшкодування пов`язаної з втратою годувальника та 5000 грн. моральної шкоди.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_2 29500 грн. відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника та 5000 грн. моральної шкоди.
В задоволенні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» витрат на правову допомогу, - відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь держави суму судового збору за подачу позову до суду у розмірі 1300 грн 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;
Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;
Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС», код ЄДРПОУ 30115243, адреса: м. Київ, проспект Берестейський, буд. 65, 03117.

Суддя Чулуп О.С.