Справа № 420/10684/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 17.11.2025 року №1634489-2409-1553-UA51100070000063635.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена на суддю Токмілову Л.М.
Ухвалою від 21.04.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання та прийняв рішення, що суперечить законодавству. Згідно правовстановлюючих документів за вказаною адресою з грудня 2022 року загальна площа належного позивачу нерухомого майна становить 6109,7 кв.м. Із загальної площі нерухомого майна - 806,5 кв.м. займає адміністративно побутовий корпус, який відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 віднесено до групи «Будівлі офісні» (код 122) та 5303,2 кв.м. - інші будівлі, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 віднесено до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125), а саме: прохідна – 6,0 кв.м, чотири виробничі будівлі плошею 2924,8 кв.м, 731,6 кв.м, 941,4 кв.м, 660,8 кв. м, теплогенераторна – 20,1 кв.м, господарська будівля – 18,5 кв.м. За адміністративно побутовий корпус площею 806,5 кв.м згідно податкового повідомлення-рішення від 14.03.2025 № 0030268-2409-1521-UA51100070000063635 25.03.2025 вже сплачено податок на нерухоме майно у сумі 57261,5 грн. У одній виробничій будівлі, а саме в цеху площею 2924,8 кв.м його частини позивачем було надано в користування ТОВ «Літолан» та ТОВ «Втор ресурси» за договорами оренди. При цьому, будь-які кошти від цієї оренди від цих підприємств позивач не отримувала, а зазначені підприємства там здійснювали виробництво виробів з пластмас. У решті будівель, як фізична особа-підприємець, у відповідності до реєстраційних документів, позивач здійснювала один із видів своєї підприємницької діяльності, а саме – виробництво тари із пластмас (КВЕД 22.22, секція С) та відновлення відсортованих відходів (КВЕД 38.32 секція Е).
07.05.2026 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив, в якому відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві підставами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, з урахуванням статті 102 Кодексу податковим органом в автоматичному режимі фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сформовані податкові повідомлення – рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: за 2023 рік від 17.11.2025 № 1634489-2409-1553 НОМЕР_2 у сумі 204 674,95 гривень. Відповідно даних інформаційно — комунікаційної системи ДПС фізична особа — підприємець ОСОБА_1 (PHOKПП НОМЕР_1 ) з 20.06.2017 знаходиться на обліку у Головному управлінні ДПС в Одеській області як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування та займається, крім інших, наступними видами діяльності: 68.20 — надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомог о майна; 46.90 — неспеціалізована оптова торгівля; 38.11 — збирання безпечних відходів. В 2022 — 2024 роках наймані працівники відсутні. Відповідно довідки 20-OПП (повідомлення про об`єкти оподаткування a6o об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність) наданої до податкового органу, зазначений об`єкт нерухомого май на (цех) за адресою: АДРЕСА_1 стан об`єкту «експлуатується» взято на облік 12.08.2024. З огляду на викладене, Відповідачем доведено безпідставність позовних вимог Позивача та правомірність спірних податкових повідомлень-рішень.
12.05.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
17.11.2025 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №1634489-2409-1553-UA51100070000063635, яким позивачу нараховано грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2023 рік у сумі 204674,95 грн. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовано Податковим кодексом України.
Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст.266 ПК України.
Пунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно із положеннями пп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, зокрема, господарські (присадибні) будівлі-допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо.
У відповідності до пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою ж оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).
Відповідно до пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
При цьому, виходячи із системного тлумачення вищевказаної норми ПК України необхідно вказати, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Кожен з визначених пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України буквених підпунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и"), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо.
Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України закріплено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких, зокрема, належать будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).
Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.
Відповідно до ДК 018-2000 клас 1251 «Будівлі промислові» віднесено до групи 125 «Будівлі промислові та склади». Клас 1251 «Будівлі промислові» - це будівлі, що використовуються для промислового виробництва, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні тощо. Цей клас не включає: резервуари, силоси та складські приміщення (1252); будівлі сільськогосподарського призначення (1271); комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи тощо), які не мають характеристик будівель (230).
До класу 1251 «Будівлі промислові» включені підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».
При цьому, суд зазначає, що наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 № 3573 «Про затвердження національного класифікатора НК 018:2023 та скасування національного класифікатора ДК 018-2000» (набрав чинності 01.01.2024) затверджено новий класифікатор будівель та споруд.
Згідно ДК 018:2023, до класу 1251 «Будівлі промислові» включені будівлі, що використовуються для промислового виробництва, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні тощо.
Цей клас не включає:
резервуари, силоси та складські приміщення (1252);
будівлі сільськогосподарського призначення (1271);
комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи тощо), які не мають характеристик будівель (230).
Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
Як зазначено Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 820/3556/17 обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Прислівник «зокрема» вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює. Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила. При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до таких висновків.
Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 812/1800/18, від 27 січня 2022 року у справі № 826/6649/17, від 31 травня 2022 року у справі № 420/12318/21.
Верховний Суд у постанові від 11.05.2023 року у справі № 440/359/20 вказав, що чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством передбачена преференція, яка полягає у виключенні з об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, таких об`єктів, як будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, якщо вони беруть участь у господарській діяльності власника об`єктів нерухомості як виробничі одиниці.
Отже, з вказаної норми вбачається, що для звільнення суб`єкта оподаткування від сплати податку на майно, відмінне від земельної ділянки на підставі підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України має бути наявність двох обов`язкових складових:
- об`єкт повинен належати до будівель промисловості, віднесених до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (НК 018:2023 з 16.03.2024);
- об`єкт повинен використовуватися за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаватися їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Суд при вирішенні спору враховує висновки Верховного Суду, що містяться у постанові від 10.07.2025 у справі № 120/11299/24, згідно яких застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає наявність таких умов:
- об`єкт нерухомості віднесений до класу «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023;
- основна діяльність суб`єкта господарювання (юридичної або фізичної особи) класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010;
- об`єкт використовуються за призначенням у господарській діяльності та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.
Судом встановлено, що згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням податковим органом визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а саме на нежитлове приміщення загальною площею 6109,70 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, пров. Ентузіастів, 10Е. 
ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель, а саме виробничі та невиробничі будівлі, загальною площею 6109,70 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з наступних складових:
- Адміністративно-побутовий комплекс «А»
- прохідна «Б»
- виробнича будівля «В, Г, Д, Е»
- теплогенераторна «Т»
- господарська будівля «Ц»
- огорожа № 1-5.
При цьому, ОСОБА_1 зареєстрована 20.06.2017 як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в ГУ ДПС в Одеській області за адресою: 67832, Одеська область, Одеський район, селище Великодолинське, вулиця Одеська, 4.
ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, провадить наступні види економічної діяльності:
38.32 Відновлення відсортованих відходів (основний) 
22.21 Виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмас 
22.22 Виробництво тари з пластмас 
22.23 Виробництво будівельних виробів із пластмас 
22.29 Виробництво інших виробів із пластмас 
46.90 Неспеціалізована оптова торгівля 
68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна 
38.11 Збирання безпечних відходів.
У постанові від 10.07.2025 у справі № 120/11299/24 Верховний Суд дійшов висновку, що у контексті застосування пільги, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, термін «основна діяльність» слід розуміти як основний вид економічної діяльності, що:
- визначений платником податків відповідно до Порядку державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи (через подання заяви до ЄДР);
- відображений у Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як основний КВЕД;
- та відноситься до секцій B-F КВЕД ДК 009:2010.
Проте, основна діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010. Основним видом її діяльності, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є КВЕД 38.32 Відновлення відсортованих відходів.
Інші види економічної діяльності позивача не є основними видами діяльності, відповідно, позивач не відповідає умовам для застосування пільги за пунктом «є», що, як наслідок, виключає можливість одночасного застосування вищевказаних пільг.
При цьому, суд зауважує, що серед інших видів економічної діяльності позивача дійсно є 22.21, 22.22, 22.23, 22.29 які належать до секцій BF КВЕД, але не є основними видами.
Також, суд приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що відповідно довідки 20-OПП (повідомлення про об`єкти оподаткування a6o об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність) наданої до податкового органу, зазначений об`єкт нерухомого май на (цех) за адресою: Одеська область, Одеський район, смт Великодолинське, вул. Ентузіастів, бyд. 10-Е стан об`єкту «експлуатується» взято на облік 12.08.2024.
Крім того, як зазначає позивач, у одній виробничій будівлі, а саме в цеху площею 2924,8 кв.м його частини позивачем було надано в користування ТОВ «Літолан» та ТОВ «Втор ресурси» за договорами оренди, що, відповідно, не відповідає критеріям застосування податкової пільги.
При цьому, посилання позивача, як на підставу для скасування спірного податкового повідомлення-рішення, на нарахування грошових зобов`язань не у строк, встановлений пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, суд до уваги не бере, оскільки положеннями ст.102 ПК України передбачена можливість нарахування грошових зобов`язань в межах 1095-денного строку.
За таких підстав, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головне управління ДПС в Одеській області діяло на підставі приписів Податкового кодексу України та у межах своїх повноважень, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позову, суд зазначає про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.
Керуючись статтями 9, 12, 72-77, 139, 242-246, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю. 
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені статтями 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.

.