КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 754/5971/26 Головуючий у суді першої інстанції - Тарасенко Н.В.
Номер провадження № 33/824/3062/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі судді Яворського М.А., за участю секретаря судового засідання Марченко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником Полянчуком Владиславом Богдановичем, на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2026 року щодо притягнення: 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №627424 від 29 березня 2026 року, водій ОСОБА_1 29 березня 2026 року о 23 годині 30 хвилин по вулиці Рональда Рейгана, 4 в місті Києві керував транспортним засобом - автомобілем марки «Nissan Rogue», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився.
Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665, 60 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням захисник ОСОБА_1 - Полянчук В.Б. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було повно, всебічно та об`єктивно досліджено обставини справи, що призвело до ухвалення незаконної та необґрунтованої постанови. У зв`язку з цим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, з огляду на наступне.
Направлення на огляд є законним виключно за наявності у водія, визначених Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ознак сп`яніння.
У протоколі про адміністративне правопорушення інспектор поліції зазначив, що підставою для направлення ОСОБА_1 на огляд були нібито виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя та виражене тремтіння пальців рук. Однак зазначені обставини не відповідають дійсності. Із пояснень ОСОБА_1 та відеозапису, наявного в матеріалах справи, вбачається, що працівники поліції фактично не перевіряли наявність таких ознак, а сам відеозапис не підтверджує їх існування.
Отже, направлення ОСОБА_1 на огляд було безпідставним, а тому у нього не виникло обов`язку проходити такий огляд, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції зазначеним обставинам належної правової оцінки не надав, чим допустив неповне дослідження матеріалів справи.
Крім того вказує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови доведення факту вчинення адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами.
Обов`язок щодо їх збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Водночас матеріали справи не містять жодного належного доказу того, що ОСОБА_1 29 березня 2026 року о 23 годині 30 хвилин керував транспортним засобом.
Вказує, що відповідно до вимог чинного законодавства поліцейський має право ставити перед особою вимогу про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. При цьому, у випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є неправомірними.
Таким чином, сторона захисту вважає, що оскільки працівники патрульної поліції не зафіксували факт законної зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 з підстав, передбачених ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», вимога про проходження огляду на стан сп`яніння була безпідставною та протиправною. За таких обставин у ОСОБА_1 не виникло обов`язку проходити відповідний огляд, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Разом з тим, працівники поліції під час виконання службових обов`язків порушили вимоги вищевказаної Інструкції, оскільки не забезпечили повної та безперервної відеофіксації події. Зокрема, на відеозаписі відсутня фіксація руху транспортного засобу в день та час, зазначені у протоколі.
Із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він фактично не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а лише просив надати йому можливість задовольнити фізіологічні потреби, після чого був готовий пройти огляд. 
Зазначає, що наявне в матеріалах справи направлення на проходження огляду на стан сп`яніння не містить жодних відомостей про його вручення ОСОБА_1 або ознайомлення з ним під підпис. Сам ОСОБА_1 стверджує, що копія направлення йому не вручалася, а його зміст не доводився до відома.
Отже, матеріали справи не підтверджують факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку. За таких обставин у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_1 адвокат Полянчук В.Б. підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.
При цьому звернув увагу що дійсно в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 автомобілем, а на відображених на відео записах вбачається, що авто перебуває на стоянці, а сам ОСОБА_1 перебуває на вулиці, а не за кермом. При цьому на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння повідомляє що він відмовляється проїхати в медустанову для такого огляду, однак просить надати можливість йому справити фізіологічні потреби, але при цьому отримує від працівників поліції відмову на це, що і призвело до відмови від проходження медогляду. 
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 130 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова судді суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду не достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов до хибного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Крім того, п.2.9А Правил дорожнього руху України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу І цієї Інструкції (наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість), поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що у працівника поліції виникає право візуально перевірити наявність ознак наркотичного сп`яніння у водія. Разом з тим, у разі наявності підстав вважати, що такі ознаки наявні, поліцейський пропонує водієві пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а водій зобов`язаний пройти такий огляд, для підтвердження чи спростування зазначених обставин.
Тобто, водій зобов`язаний пройти у встановленому законом порядку огляд, зокрема на стан наркотичного сп`яніння, незалежно від того вважає він наявними чи відсутніми підстави до такого огляду чи підстави до зупинки транспортного засобу.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №627424 від 29 березня 2026 року, водій ОСОБА_1 29 березня 2026 року о 23 годині 30 хвилин по вулиці Рональда Рейгана, 4 в місті Києві керував транспортним засобом - автомобілем марки «Nissan Rogue», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. (а.с. 2-3).
У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 жодних пояснень чи заперечень щодо змісту складеного протоколу не зазначив.
В матеріалах справи міститься направлення ОСОБА_1 на огляд водія транспортного засобу до КПН КМНКА №10 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29 березня 2026 року. У результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук (а.с.4).
З довідки «Админпрактика» ІПНП «Армор», наданої співробітниками поліції до суду, вбачається, що за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахується посвідчення водія НОМЕР_2 . (а.с. 7-8)
Також в матеріалах справи містяться відеозаписи із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП 29 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 (а.с.5).
На вказаному відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 перебуває на парковці на прибудинковій території вздовж дороги. На відеозаписі зафіксовано, як працівники поліції стоять біля автомобіля та ОСОБА_1 та пропонують останньому проїхати до лікаря. ОСОБА_1 повідомляє, що він не може з ними зараз поїхати, оскільки йому треба задовольнити фізіологічні потреби та просить працівників поліції дозволити йому піднятись додому. (23:41:49). Працівник поліції відмовляє останньому піднятись додому та пропонує останньому це зробити на вулиці, якщо він вже не може терпіти та в свою чергу знов повідомляє, що він пропонує проїхати до лікаря нарколога на, що ОСОБА_1 повідомляє, що він не відмовляється їхати до лікаря нарколога проте, йому необхідно піднятись до додому після чого він готовий пройти відповідний огляд (23:41:58). Також на відеозаписі зафіксовано як ОСОБА_1 знов пропонують пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога й роз`яснюють, що за відмову від проходження також складається протокол про адміністративне правопорушення. (23:43:12) ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду. (23:43:48). ОСОБА_1 роз`яснюють, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, ознайомлюють особу зі змістом складеного протоколу, а також роз`яснюють його права. 
Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 29 березня 2026 року. Відеозапис починається з моменту, як ОСОБА_1 знаходиться біля запаркованого автомобіля, а не перебуває за кермом автомобіля. Моменту зупинки працівниками патрульної поліції транспортного засобу під керування ОСОБА_1 відеозапис не містить. Інших доказів факту керування ОСОБА_1 матеріали справи також не містять.
З дослідженого відеозапису з бодікамери поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння проте, він просив працівників патрульної поліції надати йому час для справляння фізіологічних потреб, після чого готов був сліджувати до медичної установи для огляду. 
Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 чітко відповідає на запитання працівників патрульної поліції, поводиться адекватно та зрозуміло. Будь-яких ознак наркотичного сп`яніння, які зазначені у протоколі, зокрема, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, у ОСОБА_1 з відеозапису не вбачається. Також на відео не зафіксовано, щоб такі ознаки назвав працівник поліції. Не містить відеозапис і обставин проведення працівником поліції зовнішнього огляду ОСОБА_1 дляґ встановлення ознак наркотичного сп`яніння.
Отже висновок поліцейського про умисне ухилення від медичного огляду є припущенням і належними допустимими доказами не підтверджується.
Таким чином, аналізуючи зібрані докази, а також перевіривши відеозапис з нагрудних камер апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки не встановлено свідомої та категоричної відмови ОСОБА_1 пройти відповідний огляд у лікарні, а відтак аналіз зібраних у справі доказів не підтверджує обставин, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному стосовно цієї особи, а отже сукупність вказаних обставин дає підстави для висновку, що матеріалами справи належним чином не доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09 вересня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15 травня 2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
На необхідності застосування принципу презумпції невинуватості в справах про адміністративні правопорушення наголосив Касаційного Адміністративний Суд в складі Верховного Суду в пункті 39 Постанови від 08 липня 2020 у справі №463/1352/16-а, зазначивши, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Верховний Суд в постанові від 27 червня 2019 року у справі №536/1703/17 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
За наведених вище обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із не доведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2026 року неможливо визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, у зв`язку із недоведеністю наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме із підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись положеннями статті 284, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Полянчуком Владиславом Богдановичем, задовольнити.
Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 29 березня 2026 року - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського 
апеляційного суду М.А. Яворський