ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2275/26 Справа № 203/6128/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Качаленко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 вересня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро за участю:
захисника     Лисенка С.Ю. (в режимі відеоконференції)
апеляційну скаргу захисника Лисенка С.Ю., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Центрального районного суду м. Дніпра від 29 червня 2026 року якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпра (Дніпропетровськ), громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, 
ВСТАНОВИВ :
Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) місяці.
При обставинах зазначених в постанові суду, 27.05.2026 року о 18:00 годині в м. Дніпро по просп. Олександра Поля, 101 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Renault Symbol», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортним засобом постановою державного виконавця від 13.02.2025 року, чим порушив ст.15 Закону України «Про дорожній рух», за що передбачене відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП. 
Не погоджуючись з вищевказаною постановою захисник Лисенко С.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відносно ОСОБА_1 постановою державного виконавця від 13.02.2025 року було встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом. 
Станом на 27.05.2026 року ОСОБА_1 вже був зареєстрований як фізична особа-підприємець (з 03.02.2026) з основним видом діяльності - надання послуг таксі, уклав договір оренди транспортного засобу, а керування транспортним засобом було його єдиним законним джерелом доходу та засобом утримання чотирьох дітей. У зв`язку із чим, вказує, що тимчасове обмеження прямо суперечило наведеній імперативній нормі та підлягало скасуванню. 
Вважає, що на момент вчинення діяння (27.05.2026) та в період його дії ОСОБА_1 вже мав статус ФОП і використовував транспортний засіб як єдине джерело доходу, у зв`язку з чим обмеження підлягало обов`язковому скасуванню.
Постановою державного виконавця від 18.06.2026 тимчасове обмеження було скасоване. 
Вказує, що тимчасове обмеження застосовувалося щодо ОСОБА_1 всупереч імперативній забороні закону, воно не могло правомірно існувати, а тому об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, у його діях відсутня. 
Крім того, зазначає, що до складання протоколу ОСОБА_1 добросовісно вживав заходів для усунення обмеження, про що свідчить його листування із Соборним відділом державної виконавчої служби.
Стверджує, що заборгованість утворилася після звільнення ОСОБА_1 з військової служби, і він вживав заходів до її перерахунку та погашення, а також до скасування обмеження, яке суперечило закону. 
Також зазначає, що суд першої інстанції самостійно витребував відеодокази з відділу поліції, що суперечить принципу рівності сторін та завданням провадження. Свідки чи потерпілі до складання протоколу не залучалися.
Вказує, що у постанові допущено суперечність в описі доказів: протокол зазначено як складений «27.03.2026 року», тоді як фактично його складено 27.05.2026, що свідчить про неналежне дослідження судом матеріалів справи. 
Захисник також вказує, що ОСОБА_1 є батьком чотирьох дітей (трьох малолітніх дітей у другому шлюбі та дитини від першого шлюбу) і членом багатодітної сім`ї. Керування транспортним засобом є єдиним джерелом доходу його родини. Позбавлення права керування транспортними засобами позбавляє ОСОБА_1 можливості отримувати дохід і, як наслідок, погашати ту саму заборгованість зі сплати аліментів, задля забезпечення стягнення якої встановлювалося тимчасове обмеження. У зв`язку із чим вважає, що накладене стягнення унеможливлює досягнення мети адміністративного стягнення, і водночас негативно впливає на інтереси дитини, на утримання якої стягуються аліменти. 
Крім того, зазначає, що підстава, з якої особу притягнуто до відповідальності, на день розгляду справи фактично відпала - тимчасове обмеження скасоване органом примусового виконання, а тому вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Захисник Лисенко С.Ю. просив розгляд справи провести у відсутність ОСОБА_1 , вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. 
Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.
Як вбачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, які перевірені та досліджені під час апеляційного розгляду.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №677100 від 27.05.2026, о 18:00 годині 27.05.2026 року, в м. Дніпро по просп. Олександра Поля, 101 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Renault Symbol», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортним засобом постановою державного виконавця від 13.02.2025 року, чим порушив ст.15 Закону України «Про дорожній рух», за що передбачене відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП. У графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначено «надасть під час судового засідання». Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 були роз`яснені його процесуальні права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, положення ст.63 Конституції України, і повідомлено місце та час розгляду справи у суді першої інстанції, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі. Протокол підписаний працівником поліції, який його складав, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності — від підпису відмовився.
Згідно рапорту працівника поліції, 27.05.2026 року за адресою: м. Дніпро по просп. Олександра Поля, 101 водій ОСОБА_1 , близько 17:30 год за порушення ПДР було зупинено транспортний засіб марки «Renault Symbol», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , при перевірці було з`ясовано, що водій обмежений у праві керування за ст. 122 ч. 1, за що було складено протокол за ч. 3 ст. 126 КУпАП 
Відповідно до копії постанови Державного виконавця Соборного відділу ДВС міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) від 13.02.2025 року, встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 192/200/18 від 29.01.2020 року.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 31 Закону України Про Національну поліцію, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п.2.1«а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною 3 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами при вищевказаних обставинах встановлених судом першої інстанції, тобто ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1 а ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.126 КУпАП.
У свою чергу в поданій апеляційній скарзі стороною захисту не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення.
Суд апеляційної інстанції враховує той факт, що ОСОБА_1 не оспорює фактичні обставини справи та керування ним транспортним засобом у період дії тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, а оспорює лише законність встановлення постановою державного виконавця тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом щодо нього.
Твердження апелянта про те, що щодо нього не могло бути застосоване тимчасове обмеження у праві користування транспортним засобом через те, що на момент вчинення діяння (27.05.2026) та в період його дії ОСОБА_1 вже мав статус ФОП і використовував транспортний засіб як єдине джерело доходу, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, правильність кваліфікації його дій, вид та міру призначеного адміністративного стягнення. Разом з цим апеляційний суд звертає увагу на те, що в рамках цього провадження переглядається лише законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винуватим за ч. 3 ст. 126 КУпАП, а не законність застосування щодо нього державним виконавцем тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Доводи про те, що ОСОБА_1 вживав заходи для усунення такого обмеження, на підтвердження чого долучено переписку з Соборним відділом ДВС, не спростовують наявність його вини у вчиненні інкримінованого правопорушення, а навпаки підтверджує факт того, що ОСОБА_1 знаючи про наявне щодо нього обмеження у праві керуванням транспортними засобами, продовжував керувати транспортним засобом, тобто свідомо умисно вчинив адміністративне правопорушення, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП.
Апеляційні доводи про те, що ОСОБА_1 є батьком чотирьох дітей (трьох малолітніх дітей у другому шлюбі та дитини від першого шлюбу) і членом багатодітної сім`ї та керування транспортним засобом є єдиним джерелом доходу його родини, заслуговують на увагу, водночас ця обставина не свідчить про відсутність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» зазначено, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, чим було порушено вимоги п. 2.1 а ПДР, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.126 КУпАП.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом», а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.126 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) місяці, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст. 23 та ст.ст. 33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.
Таким чином, при апеляційному розгляді справи істотних порушень норм процесуального права не виявлено, підстав для скасування чи зміни постанови місцевого суду не встановлено.
Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника Лисенка С.Ю., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – залишити без задоволення.
Постанову Центрального районного суду м. Дніпра від 29 червня 2026 року щодо  ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 126 КУпАП, — залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун