Справа № 686/19664/26
Провадження № 1-кп/686/2132/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2026 року       м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12026243000000733 від 05.04.2026 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Селище, Літинського району, Вінницької області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, різноробочого ФГ «Щербич», зареєстрованого за місцем проживання та жителя АДРЕСА_1 , розлученого, на має на утриманні малолітню дитину,  раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, 
установив:
ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що стосовно нього судом ухвалено рішення, яке набрало законної сили, і яким його позбавлено права керування транспортним засобом та він є його безпосереднім виконавцем, проігнорував його виконання, та вчинив кримінальне правопорушення проти правосуддя за таких, установлених судом обставин.
ОСОБА_4 достовірно знаючи, що він не отримував посвідчення водія відповідної категорії, яке б надавало йому спеціальне право на керування транспортними засобами, 22.02.2026 о 19:42 був зупинений у Вінницькій області селище Літин, Сосонське шосе працівниками групи реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 ВП3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області за порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі - Правила), які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 598416 від 22.02.2026 за ч.5 ст.126 КУпАП.
У подальшому постановою Літинського районного суду Вінницької області від 137/295/26 від 17.03.2026, яка набрала законної сили 27.03.2026, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років.
Втім ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаного рішення суду, діючи умисно, з мотивів незаконного набуття та реалізації спеціального права, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення його права керування транспортними засобами та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, 04.04.2026 о 15:50, всупереч судовому рішенню, будучи позбавленим права керування, знову вчинив адміністративне правопорушення, а саме керував транспортним засобом марки «Ford» моделі «Transit», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Генерала Мишковського, 17 у с. Мар`янівка Чорноострівської ТГ Хмельницької області, де був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції ВнП № 2 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області за порушення Правил, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 631987 від 04.04.2026 за ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
У подальшому постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.04.2026 у справі № 686/11648/26, яка набрала законної сили 04.05.2026, ОСОБА_4 повторно визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років.
Отже, ОСОБА_4 , в період часу з 27.03.2026 по 04.04.2026 вчиняв дії, спрямовані на умисне невиконання рішень суду, яким його позбавлено права керування транспортним засобом.
За умисне невиконання постанови суду, яка набрала законної сили ОСОБА_4 підлягає кримінальній відповідальності за ч.1 ст.382 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю у вчиненому щиро розкаявся та висловив жаль щодо свого вчинку та готовність понести покарання, яке йому визначить суд. 
З`ясувавши позицію учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Кримінальне провадження розглянуте згідно з вимогами ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії  ОСОБА_4  слід кваліфікувати як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили тобто за ч.1 ст.382 КК України.
Обвинувачений на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час. Тому суд визнає його осудним.
При призначенні покарання суд згідно із ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання. 
Згідно з положеннями статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Як випливає із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й справедливістю. 
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення, те, що воно є нетяжким злочином.
Суд ураховує особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, працює різноробочим у фермерському господарстві «Щербич», розлучений, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується, на профілактичному обліку не перебуває, під диспансерним наглядом у лікаря психіатра не перебуває, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога, не має судимостей.
Статтею 66 КК України визначений перелік обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття, при якому ОСОБА_4 висловив жаль з приводу вчиненого та зазначив, що шкодує про свій вчинок і готовий понести покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому суд не установив.
Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Така функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року у справі №722/594/22 вказала: виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу.
Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
З урахуванням викладених обставин, беручи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, особу винного, усі в сукупності обставини кримінального провадження та їх поєднання, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують та ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, добровільної сплати штрафів за вчинені адміністративні правопорушення відповідно до постанов суду, якими його позбавлено права керування транспортними засобами, суд, уважає призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.382 КК України - покарання у виді 1 року позбавлення волі.
При цьому суд не призначає ОСОБА_4 більш м`яке, альтернативне покарання у виді штрафу, оскільки застосовані до ОСОБА_4 штрафи за вчинення адміністративних правопорушень хоча і були суттєвими за розміром, проте до притягнення до кримінальної відповідальності не стали стримуючим приписом від невиконання постанов суду та продовження керування ним транспортним засобом незважаючи на позбавлення такого права. 
Разом із цим, суд зазначає, що звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст. 75 КК) може застосовуватися у випадках, коли у матеріалах кримінального провадження є дані, які є свідченням того, що зниження суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та самого засудженого зумовлює можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. 
Суд ураховує позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , до якого у кримінальному провадженні не застосовувався запобіжний захід та до належності процесуальної поведінки сторона обвинувачення та суд претензій не мали. Також суд ураховує відомості досудової доповіді, за результатом соціально-психологічної характеристики, дослідження способу життя та відомостей про особу обвинуваченого, на підставі чого уповноважений представник органу пробації оцінив ризик небезпечності ОСОБА_4 для суспільства як середній та можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Зважаючи на усі встановлені обставини, позицію як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, суд переконався, що ОСОБА_4 бажає бути корисним суспільству, працювати та під час судового розгляду продемонстрував усвідомлення негативності свого вчинку, розуміє необхідність спрямованості власної поведінки на підтримання цінностей суспільства, а не задля негативних проявів.
У зв`язку із цим, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Такий вид кримінально-правового примусу за конкретних обставин відповідатиме меті кримінального провадження та буде справедливим.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374-376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_4  звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік. 
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_4  такі обов`язки: 
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 
не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Суддя          ОСОБА_5