Справа № 372/5418/25 
Провадження № 1-кп-146/26

В И Р О К
іменем України

16 липня 2026 року       Обухівський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора  ОСОБА_3 ,
потерпілого  ОСОБА_4 , 
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42025112340000137 від 16.05.2025 року, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Козин, Обухівського району, Київської області, українця, громадянина України, офіційно працюючого фізичною особою підприємцем, з середньою освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2025 року, близько 18 години 35 хвилин у вечірню пору доби ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи поблизу подвір`я, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вирішив умисно заподіяти останньому тілесні ушкодження.
Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень та шкоди здоров`ю іншій особі, перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_6 підійшовши до ОСОБА_4 , та стоячи позаду нього, кулаком своєї руки наніс йому один удар в потиличну ділянку, від якого ОСОБА_4 впав на асфальтовану поверхню.
Продовжуючи свій злочинний умисел, з метою заподіяння шкоди здоров`ю іншій особі, ОСОБА_6 , нахилившись над ОСОБА_4 , коли останній лежав на землі, наніс йому не менше п`яти хаотичних ударів ногами по тулубу. В момент коли ОСОБА_4 намагався підвестись з положення лежачи, ОСОБА_6 наніс потерпілому не менше двох ударів кулаками рук по голові та тулубу.
В результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_7 відповідно до висновку судово-медичного експерта № 99 від 03.06.2025 року, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: підшкірних гематом (синців) в потиличній та поперековій ділянці, садна в правій параорбітальній ділянці, саден на верхніх та нижніх кінцівках, в поперековій ділянці, в ділянці лівої половини грудної клітки, виявлені тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачений винуватим себе у вчиненні вказаного злочину не визнав повністю, показав, що у нього із сім`єю племінниці ОСОБА_8 виник конфлікт з приводу поділу спадщини, останні регулярно вчиняли провокації з метою заволодіння належною йому половиною земельної ділянки в смт Козин, з приводу такого тероризування він звертався до поліції, є інше кримінальне провадження. Вони також розповсюджують відеоролики із образами і наклепами на його сім`ю, в тому числі за участю потерпілого, який прямо озвучував неправдиву інформацію та образи. До цього у нього із потерпілим будь-яких конфліктів чи неприязні не було. 23.04.2025 року після 19 години він їхав з роботи додому на автомобілі, побачив потерпілого, який стояв біля двору ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 , зупинився, підійшов до потерпілого, щоб поговорити про наклепи. Потерпілий стояв спиною до нього. Він різко поклав йому руку на плече, схопив його за одяг на плечі і розвернув до себе обличчям, потерпілий злякався і сіпнувся, щоб вирватись, він хотів його утримати, щоб все ж поговорити, а той впав. ОСОБА_10 та його брат схопили його за руки, потерпілий чіплявся за нього і він впав на потерпілого. Він був нервово збуджений, оскільки ображався на потерпілого за наклепи на його сім`ю. Потерпілий втік та кричав якісь образи. Очевидцям він пояснив, що потерпілий розповсюджує «гадості» про нього та його сім`ю. Після цього він поїхав додому. Не погоджується із тим, що стосунки із потерпілим мали характер неприязнених, хоч і у нього було відчуття образи після перегляду відеороликів за участю потерпілого. Вважає, що бійки між ними не було, а це була чергова провокація проти нього. Вважає, що потерпілий змовився із ОСОБА_11 , бо вони дружать. Схопив потерпілого за одяг через рефлекс затримати коли тікають, хотів лише притримати для розмови. Після того як розвернув його до себе, відпустив, а схопив коли той намагався втекти. Під час подій він нічого не встиг сказати. Він сказав потерпілому «ходи і оглядайся» вже коли той тікав з місця події. Він падав на потерпілого через те, що той його тягнув за собою при падінні, а він тримав потерпілого за одяг, подаючи він впав обома передпліччями на руки і тулуб потерпілого. Іншим прикладанням сили було коли він долонею руки за плече повернув потерпілого до себе, потерпілий від цього не впав, а впав коли намагався втекти. Інших фізичних контактів між не було, тому він не міг заподіяти всі виявлені у потерпілого ушкодженнями своїми діями. Вважає, що потерпілий міг отримати частину виявлених тілесних ушкоджень коли він схопив за одяг в районі плеча та коли неумисно впав на нього зверху, не втримавшись на ногах, бо у них велика різниця у вазі. Ніяких умисних ударів він не наносив. Вважав, що інші ушкодження потерпілий міг отримати не від нього, або ж не всі ушкодження були реальні, бо той звернувся до неуповноважених лікарів по знайомству та занадто пізно після події. Не став починати розмову до того як підійшов повернув потерпілого до себе, бо думав, що той може втекти. Підійшов до потерпілого, бо хотів по чоловічому поговорити, але не збирався того бити. Цивільний позов не визнав у повному обсязі. 
Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального проступку повністю доведена показами потерпілого, свідків, письмовими та речовими доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що він знайомий із обвинуваченим як мешканцем селища тривалий час, одного разу він став очевидцем побиття тим своєї однокласниці ОСОБА_8 , після чого йому інші люди повідомляли про погрози з боку обвинуваченого на його адресу, ввечері 23.04.2025 року він розмовляв зі своїм знайомим ОСОБА_12 біля його будинку по АДРЕСА_3 . Раптом відчув удар ззаду у потилицю, впав, а обвинувачений впав на нього. Коли він лежав на землі обвинувачений бив його ногами. Обвинувачений бив ногами 5-7 разів зпереду у корпус, грудну клітину, живіт, кулаками в обличчя 5-8 разів. Удари були сильними. Він чіплявся за ноги обвинуваченого, за груди, від чого повалив його на себе, а потім йому вдалося встати та відбігти, а обвинувачений вигукував погрозу на його адресу. Побиття припинилось через те, що ОСОБА_13 відтягнув обвинуваченого, а він втік. Після цього він подзвонив ОСОБА_11 і повідомив про побиття їхнім родичем – дядьком ОСОБА_14 . У нього були садна на руках, ногах, плечах. Наступного дня звернувся до приватної клініки для фіксації тілесних ушкоджень, бо не довіряє поліції та лікарні, від госпіталізації відмовився. Свої стосунки із обвинуваченим охарактеризував як взаємно неприязнені протягом тривалого часу. Всі виявлені у нього тілесні ушкодження спричинив саме обвинувачений. Цивільний позов підтримав повністю. 
Представник потерпілого повністю підтримав цивільний позов.
Свідок ОСОБА_15 показав, що 23.04.2025 року біля 17-19 год. він стояв біло свого двору в АДРЕСА_3 та розмовляв із потерпілим, коли на дорозі зупинився автомобіль «Тойота», з якого вибіг обвинувачений, ззаду підбіг до потерпілого та вдарив або штовхнув потерпілого, від чого той впав. Коли потерпілий лежав на землі обвинувачений бив його руками і ногами. Він намагався зупинити обвинуваченого. Потерпілий перекотився на спину, намагався зачепитись за ноги обвинуваченого, врешті йому вдалося вирватись і встати, після чого потерпілий відбіг метрів на п`ять. Він запитав обвинуваченого чому він бив потерпілого, той відповів: «хай менше розмовляє». Він стояв безпосередньо поруч, за 1,5-2 метри, тому все добре бачив. Обвинувачений наніс загалом 7-10 ударів в різні частини тіла потерпілого, зокрема у голову, у груди. Коли потерпілий був на землі, обвинувачений стояв над ним і бив ногами, коли той намагався встати. Перестав бити, коли він відтягнув того від потерпілого та останній відбіг. Обвинувачений не висловлював погроз, бив мовчки. Тілесних ушкоджень на потерпілому він не помітив. Обвинувачений не падав під час цих подій. 
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що родичем по дружині обвинуваченого. 23.04.2025 року близько 19 годин потерпілий подзвонив йому і повідомив про побиття обвинуваченим, прийшов до них додому, де вони викликали поліцію. У нього було видно тілесні ушкодження на голові, руках, ногах, вони сфотографували ці ушкодження. Потерпілий розповів, що його побив обвинувачений біля двору по вул.Шевченка, 83. Він бачив відеозапис на камерах відеоспостереження, де було видно як обвинувачений вибіг із автомобіля, вдарив потерпілого по голові, від чого той впав, наносив тому 7-10 ударів по тулубу, ОСОБА_17 відтягнув обвинуваченого, а потерпілий втік. У них із обвинуваченим тривалі неприязнені стосунки.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що є племінницею обвинуваченого, у них склалися неприязнені стосунки, раніше він її побив. 23.04.2025 року приблизно о 19 год. подзвонив потерпілий і повідомив про побиття обвинуваченим, прийшов до них, де розповів, що обвинувачений напав на нього ззаду, бив руками і ногами. Вона бачила у потерпілого садна, подряпини на ногах, лікті, плечі, голові, біля ока. Вони фотографували ушкодження для доказу. Вона викликала поліцію. Вона бачила на відеозапису з камер спостереження, як обвинувачений підбіг ззаду до потерпілого, вдарив рукою у голову, потім після падіння бив ногами, потерпілий намагався встати, обвинувачений сів чи впав на потерпілого, продовжував бити руками. Наніс хаотично 8-10 ударів. Чорний відтягнув обвинуваченого, потерпілий викрутився і відбіг. Швидку не викликали, бо потерпілий хотів піти до лікарні наступного дня.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що є дружиною обвинуваченого, 23.04.2025 року після 19 год. вона на вулиці бачила потерпілого, який йшов по вулиці, не шкандибав, жодних тілесних ушкоджень вона не бачила. Після цього вдома чоловік розповів, що у них із потерпілим стався конфлікт, він зупинився щоб поговорити із потерпілим, коли підійшов, потерпілий смикнувся і впав, полащивши його за собою, присутні допомогли встати і вони розійшлися. Вона очевидцем не була. Між нею з чоловіком та потерпілим із ОСОБА_11 тривалі неприязнені стосунки через розповсюдження потерпілим відеороликів із образами та наклепами на їхню сім`ю. 
Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального проступку також підтверджується поданими суду письмовими та речовими доказами, зокрема:
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 23.04.2025 року, заяви про злочин від 24.04.2025 року, в яких потерпілий вказує на обвинуваченого як на особу, що спричинила йому тілесні ушкодження (т.1 а.с.235-236, 245-247);
- протоколом огляду місця події від 23.04.2025 року з фототаблицею, яким зафіксовано місце події (т.2 а.с.1-7); 
- висновком експерта № 99 від 03.06.2025 року, яким підтверджується, що у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: підшкірних гематом (синців) в потиличній та поперековій ділянці, садна в правій параорбітальній ділянці, саден на верхніх та нижніх кінцівках, в поперековій ділянці, в ділянці лівої половини грудної клітки, виявлені тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.05.2025 року за участю потерпілого, яким підтверджуються обставини і механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень діями обвинуваченого (т.2 а.с.8-13);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.05.2022 року за участю свідка ОСОБА_15 , яким підтверджуються обставини і механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень діями обвинуваченого (т.2 а.с.16-22);
- протоколами огляду цифрового носія від 18.06.2025 року, 26.06.2025 року, якими підтверджуються обставини первинного опитування потерпілого патрульними поліцейськими (т.2 а.с.43-45, 49-51, 55-58);
- протоколом огляду цифрового носія від 30.05.2025 року, матеріалами іншого кримінального провадження, скриншотами, якими підтверджується неприязнений характер взаємовідносин між обвинуваченим та потерпілим, що також додатково вказує на відсутність хуліганських мотивів вчинення правопорушення у громадському місці (т.2 а.с.28-29,96-128); 
- медичною документацією, чеком, якими підтверджується обставини лікування потерпілого від заподіяних обвинуваченим тілесних ушкоджень (т.1 а.с.41-42,156, т.2 а.с.32-33);
- фотознімками, якими зафіксовано зовнішній вигляд тілесних ушкоджень потерпілого (т.1 а.с.155, 237-243);
- витягом з ЄРДР, постановами, іншими матеріалами кримінального провадження, відеозаписами процесуальних дій, якими підтверджується прийняття процесуальних рішень на стадії досудового розслідування (т.1 а.с.232-234, 244, т.2 а.с.14-15, 23-27, 30-31, 38-42, 46-48, 52-54, 94-95);
- відтвореними у судовому засіданні відеозаписами слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка, що зафіксовані на речових доказах – дисках (т.1 а.с.234, т.2 а.с.22), якими підтверджується обставини і механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень внаслідок застосування сили обвинуваченим;
- відтвореними у судовому засіданні іншими відеозаписами, якими підтверджуються обставини фіксування правопорушення поліцейськими, а також тривалі неприязнені стосунки між сім`єю обвинуваченого з одного боку та потерпілим і сім`єю ОСОБА_11 з іншого боку.
Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Аналіз свідчень обвинуваченого, свідків та потерпілого в суді, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також інших факторів, дає підстави вважати покази обвинуваченого в частині часткового заперечення обставин вчинення кримінального правопорушення неправдивими і непослідовними, оскільки вони не узгоджуються із сукупністю досліджених судом доказів. Так, обвинувачений визнав факт перебування у місці та у час скоєння правопорушення згідно обвинувачення, доводи захисної позиції зводяться до того, що він був спровокований і його діями не могло бути заподіяно саме виявлені у потерпілого тілесні ушкодження. При цьому фактичні обставини вчинення таких діянь повністю підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_15 , які узгоджуються із висновком експертизи, є взаємоузгодженими та послідовними протягом всього часу судового розгляду, тому покладає їх в основу вироку. На противагу цьому показання обвинуваченого мають протиріччя та взаємно не узгоджуються із будь-якими дослідженими судом доказами. 
При наданні оцінки показанням потерпілого, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 суд вважає їх послідовними, взаємоузгодженими і правдивими лише частково, враховує очевидні взаємні тривалі глибоко неприязнені стосунки їх та обвинуваченого, що підтверджується аналізом їх показань в судовому засіданні. Так, у своїх показаннях вони неодноразово висловлювали власну суб`єктивну негативну оцінку як особистості обвинуваченого та членів його сім`ї, занадто емоційно описували діяння обвинуваченого під час вчинення інкримінованого правопорушення, намагались маніпуляціями спонукати суд до прийняття власного суб`єктивного тлумачення подій, допускали істотні непослідовності і протиріччя при опису механізму заподіяння тілесних ушкоджень, кількості прикладань сили тощо. При цьому їх показання лише частково узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи та показами незацікавленого свідка ОСОБА_15 . З урахуванням викладеного суд покладає покази потерпілого та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 в основу вироку лише в частині підтвердження тих обставин, які узгоджуються із сукупністю інших досліджених під час судового розгляду доказів, зокрема щодо часу і місця події, застосування обвинуваченим прикладань сили до потерпілого, виникнення внаслідок застосування сили обвинуваченим у потерпілого тілесних ушкоджень, зафіксованих висновком судово-медичної експертизи, а також щодо оцінки стосунків між обвинуваченим та потерпілим як взаємно неприязнених. 
Доводи захисту щодо заперечення неприязнених стосунків обвинуваченого та потерпілого напередодні події суд відхиляє як недоведені і необґрунтовані, оскільки це, окрім зазначених вище доказів, підтверджується також і показами свідка ОСОБА_19 - дружини обвинуваченого, а також аналізом фактичних показань обвинуваченого в суді, які вказують на те, що обвинувачений підійшов до потерпілого і розпочав конфлікт саме під впливом провокацій та образ, які вчинив потерпілий по відношенню до нього самого та членів його сім`ї. Окрім того, підтверджена під час судового розгляду особиста взаємна неприязнь вказує на відсутність хуліганських мотивів вчинення протиправного діяння у громадському місці та вчинення інкримінованого кримінального правопорушення саме на грунті довготривалих неприязнених відносин між обвинуваченим та потерпілим. 
Доводи про провокацію кримінального правопорушення суд вважає надуманими і такими, що суперечать всім дослідженим судом доказам, наведені обвинуваченим відомості не дають будь-яких підстав для висновку про наявність провокації. При оцінці таких доводів слід також врахувати явно непропорційну агресивну поведінку обвинуваченого по відношенню до потерпілого.
Доводи про неспроможність заподіяння застосованими обвинуваченим прикладаннями сили саме виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень спростовуються висновком судово-медичної експертизи.
Доводи захисту про неможливість заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень внаслідок застосування фізичної сили з боку обвинуваченого та заперечення механізму їх спричинення спростовуються висновком судово-медичної експертизи, відповідно до якої виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитись від ударів руками та ногами, і не могли утворитись одномоментно при падінні останнього з положення стоячи, як самовільному, так і з приданням його тілу первинного прискорення при поштовху.
Доводи захисної позиції про інший механізм фізичної взаємодії обвинуваченого та потерпілого не підтверджені жодним наявним у справі доказом, зокрема, не узгоджується із показаннями жодної іншої особи, окрім самого обвинуваченого, натомість суперечать показанням очевидця. 
Відомостей про те, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли бути ним отримані у будь-якому іншому місці, у будь-яких інший час, за будь-яких інших обставин, внаслідок діянь будь-якої іншої особи, ніж це передбачено обвинуваченням, жодним учасником процесу суду не повідомлено.
Поряд із тим, обвинувачений в суді визнав, що він дійсно умисно і раптово застосував фізичну силу до потерпілого щонайменше двічі – коли підійшовши ззаду силою повернув його за плече до себе та коли схопив його з метою утримати від втечі, а також, на його думку, неумисне застосування сили коли він впав зверху на потерпілого, коли той лежав на землі. Такі покази суд оцінює як прояв протиправного наміру застосування фізичної сили до потерпілого, умисності протиправного діяння, що надалі реалізовувалось із урахуванням опору потерпілого. 
Відтак, суд вважає, що зазначений у обвинуваченні механізм заподіяння тілесних ушкоджень підтверджено під час судового розгляду, узгоджується із висновком судово-медичної експертизи, показами свідка ОСОБА_15 , частково узгоджується із показами потерпілого, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та самого обвинуваченого. 
Частково неправдиві показання обвинуваченого суд вважає способом захисту, який направлений на пом`якшення відповідальності за скоєний кримінальний проступок або уникнення від такої відповідальності.
Оскільки умисел обвинуваченого був направлений на заподіяння тілесних ушкоджень без конкретизації ступеню їх тяжкості, відповідальність він повинен нести за фактично спричинені тілесні ушкодження, а саме за заподіяння легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Оцінивши сукупність зібраних доказів суд вважає, що з огляду на принцип диспозитивності та змагальності стороною обвинувачення достатньо переконливо доведено достовірність викладених у обвинувальному акті тверджень про винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а стороною захисту належними і допустимими доказами не доведено відповідну захисну позицію. 
За таких обставин, суд вважає повністю доведеними викладені у обвинуваченні відомості про обставини, механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, а також винність у їх умисному заподіянні саме обвинуваченого. 
Суд вважає, що дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились в умисному нанесенні потерпілому легких тілесних ушкоджень.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, його особу та відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, досудову доповідь органу з питань пробації.
Обставин, що пом`якшують покарання, суд не вбачає. 
Обставин, що обтяжують покарання, немає. 
Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, сім`ю, офіційне місце роботи та джерела доходів, позитивно характеризується, враховуючи думку потерпілого, висновки досудової доповіді, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, оскільки такий вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Запобіжний захід не обирався.
При наданні правової оцінки цивільному позову, за вимогами якого з ОСОБА_6 пропонується стягнути на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7 380 гривень, відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень, суд приймає до уваги наступне.
При вирішенні цивільного позову суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого. 
Суд вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі понесених потерпілим фактичних витрат на лікування, які підтверджені відповідними доказами, а саме актом приймання-передачі наданих послуг, квитанцією. Переконливих аргументів на підтвердження позиції цивільного відповідача щодо сумнівності таких доказів суду не надано, тому суд відхиляє заперечення обвинуваченого в цій частині позовних вимог. 
Під час судового розгляду було встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого цивільному позивачеві було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відносно його самого, ушкодженням здоров`я, порушення життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя. За таких обставин, з врахуванням характеру правопорушення, матеріального стану обвинуваченого, ступіню його вини, глибини страждань потерпілого, інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 15 тис. грн., що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”. 
Зазначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, - з іншого. Також судом враховано, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
Суд погоджується із доводами сторони захисту щодо завищеного розміру грошового виміру заподіяної моральної шкоди, враховує зафіксований відеозаписами та проявлений безпосередньо в суді характер відносин між сторонами, який оцінюється судом як взаємні протиправні дії, глибоко неприязнені взаємостосунки, тому приходить до переконання, що саме встановленими під час судового розгляду кримінально караними діяннями обвинуваченим було заподіяно потерпілому моральну шкоду, яку слід оцінити в 15 тис. грн., що саме у цьому випадку є достатнім і справедливим. 
Таким чином, із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільний позов підлягає задоволенню частково у доведеній його частині.
Речові докази – медичні довідки, комп`ютерну томографію, диски та флеш-носії із відеозаписами слід залишити при справі.
Судові витрати відсутні. 
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6  визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. 
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь  ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7 380 гривень, відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень, а всього 22 380 гривень.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Речові докази медичні довідки, комп`ютерну томографію, диски та флеш-носії із відеозаписами залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1