КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2026 року Київ №320/18160/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Громадської організації «Рух територіальних громад» про стягнення фінансової санкції,
в с т а н о в и в:
Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Громадської організації «Рух територіальних громад».
Просили суд:
- стягнути з Громадської організації «Рух територіальних громад» (ідентифікаційний код юридичної особи 42475311) на користь Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (код ЄДРПОУ 42475311) фінансові санкції на загальну суму 18700,00 грн за постановою «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері охорони культурної спадщини» від 08.11.2024 № 15 до спеціального фонду місцевого бюджету на р/рахунок UA728999980314050542000026008, банк отримувач-УК у Подільському районі, код банку 899998, код ЄДРПОУ 37975298, код доходів 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до постанови № 15 від 08.11.2024 на відповідача накладено штрафні санкції, які в добровільному порядку не сплачені, що й стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.
Відповідач своїм правом на поданні відзиву не скористався, що не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Будинок за адресою - вул. Введенська, 6 наказом Міністерства культури України від 29.12.2016 №1273 занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток Україния як пам`ятка архітектури місцевого значення охоронний № 997-Кв – охороняється законодавством у сфері охорони культурної спадщини України.
За наявною в Департаменті інформацією Громадська організація «Рух територіальних громад», листом від 04.10.2024 № 409, звернулася до Київської міської державної адміністрації з проханням надати дозвіл на нанесення монументального розпису (муралу) на фасад будинку за адресою: вул. Введенська, 6.
Як зазначає позивач, станом на момент подання позову, інформація щодо прийняття Комісією з питань погодження ескізів та локацій розміщення монументальних розписів (муралів) в місті Києві рішення про надання дозволу на нанесення зазначеного монументального розпису (муралу) на фасад будинку за адресою: вул. Введенська, 6 в Департаменті відсутня.
Спеціалістами Департаменту 14.10.2024 проведено огляд за названою адресою і встановлено, що на бічному фасаді будинку нанесено монументальний розпис (мурал).
Враховуючи викладене, Департаментом направлено Громадська організація «Рух територіальних громад» від 14.10.2024 № 760/П припис із вимогою: «Привести фасад будинку за адресою: вул. Введенська, 6 до належного стану».
Проте, відповідні вимоги, викладені у приписі від 14.10.2024 № 760/П не були виконані. Фасад будинку за адресою: вул. Введенська, 6 до належного стану не приведено.
04.11.2024 Департаментом складений акт про вчинення правопорушення № 15-24 у зв`язку з невиконанням законних вимог, що були викладені в приписі.
На підставі акта візуального обстеження від 14.10.2024, припису від 14.10.2024 № 760/П, акта про вчинення правопорушення від 04.11.2024 № 15-24 та враховуючи невиконання вимог припису, посадовою особою позивача, відносно відповідача винесено постанову «Про накладання фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері охорони культурної спадщини» № 15 від 08.11.2024. 
Вказаною постановою на ГО «Рух територіальних громад» накладено фінансові санкції:
- за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам`ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, - у розмірі 17 000 грн;
- за невиконання припису органів охорони культурної спадщини – у розмірі 1 700 грн. 
Фінансові санкції на загальну суму 18700 грн відповідачем не сплачено, що й стало підставою для звернення до суду.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Законом, який регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь є Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 8 червня 2000 року № 1805-III (Закон № 1805-III).
Частиною першою статті 3 Закону № 1805-III установлено, що державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.
До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до частини шостої вказаної статті Закону № 1805-III рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання юридичними і фізичними особами.
Пунктом 20 частини першої статті 6 Закону № 1805-III передбачено, що до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону.
За правилами частини першої статті 23 Закону № 1805-III усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Частиною першою статті 24 Закону № 1805-III передбачено, що власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.
За змістом частини першої статті 27 Закону № 1805-III у разі, коли пам`ятці загрожує небезпека пошкодження, руйнування чи знищення, власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, зобов`язані привести цю пам`ятку до належного стану (змінити вид або спосіб її використання, провести роботи з її консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування).
Частиною другою статі 30 Закону № 1805-III визначено, що приписи органів охорони культурної спадщини є обов`язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами.
У статті 44 Закону № 1805-III закріплено, що відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, такі фінансові санкції:
за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам`ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам`яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами, умисне доведення їх до стану руйнації - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за вчинення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини, щодо об`єкта всесвітньої спадщини, його території, буферної зони - у розмірі від п`яти тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за неподання, несвоєчасне подання або подання явно недостовірної інформації про виявлені у процесі земляних, будівельних, шляхових, меліоративних та будь-яких інших робіт об`єкти культурної спадщини - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за ухилення власника пам`ятки або уповноваженого ним органу від підписання охоронного договору або за порушення ним режиму використання пам`ятки - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за невиконання припису органів охорони культурної спадщини - у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Рішення органу охорони культурної спадщини про застосування фінансових санкцій може бути оскаржено до суду.
Фінансові санкції, накладені органом охорони культурної спадщини, стягуються у встановленому законом порядку.
Згідно зі статтею 45 Закону № 1805-III фінансові санкції, передбачені статтею 44 цього Закону, накладаються керівником, заступниками керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, головою чи заступником голови обласної, районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, головою чи заступником голови відповідної місцевої ради після розгляду матеріалів, які засвідчують факт правопорушення.
Про вчинення правопорушення, зазначеного у статті 44 цього Закону, особою, уповноваженою органом охорони культурної спадщини, складається акт. Керівник юридичної особи, стосовно якої складено акт, протягом трьох днів з моменту отримання акта може подати письмові пояснення до нього. Акт разом з іншими документами, що стосуються справи, у десятиденний термін з моменту складення акта надсилається посадовій особі, яка має право накладати фінансові санкції.
Рішення про накладення фінансових санкцій приймається протягом 10 днів після отримання документів, зазначених у частині другій цієї статті. Рішення про накладення фінансових санкцій оформлюється постановою, що надсилається юридичній особі, на яку накладено фінансові санкції.
Кошти, одержані у вигляді стягнень, передбачених у статті 44 цього Закону, зараховуються до спеціального фонду відповідного бюджету.
Суд зазначає, що відповідачем не доведено факту оскарження, визнання протиправним і скасування припису від 14.10.2024 №760/П, а отже він був обов`язковий до виконання останнім.
При цьому доказів виконання припису відповідачем також не надано.
Не подано до суду і доказів оскарження та скасування постанови №15 від 08.11.2024 «Про накладання фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері охорони культурної спадщини».
За таких обставин, враховуючи, що відповідач також не надав доказів сплати фінансових санкцій на загальну суму 18700 грн, то вони в такому разі підлягають стягненню в судовому порядку.
На підставі вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення фінансових санкцій на загальну суму 18700 грн за постановою «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері охорони культурної спадщини» від 08.11.2024 №15 є обґрунтованими.
Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За правилами частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України унормовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За змістом статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, беручи до уваги викладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) про стягнення заборгованості у сумі 18 700,00 грн, підлягають задоволенню.
При цьому, з урахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
в и р і ш и в:
адміністративний позов Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (код ЄДРПОУ: 42475311; місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Спаська, буд. 12) - задовольнити.
Стягнути із Громадської організації «Рух територіальних громад» (код ЄДРПОУ: 41119203; місцезнаходження: 04205, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 12-В, кв. 132) фінансові санкції на загальну суму 18 700 (вісімнадцять тисяч сімсот) гривень за постановою «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері охорони культурної спадщини» від 08.11.2024 №15 до спеціального фонду місцевого бюджету на розрахунковий рахунок UA728999980314050542000026008, банк отримувач - УК у Подільському районі, код банку 899998, код ЄДРПОУ 37975298, код доходів 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції». 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя     Скрипка І.М.