ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/2336/26

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА БІЗНЕС ГРУП" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2026 ( суддя Озерянська С.І.) в адміністративній справі №160/2336/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА БІЗНЕС ГРУП" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Константа бізнес груп” звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 13312114/45806274 від 26.09.2025 року про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних; зобов`язати Державну податкову службу України (код ЄДРПОУ 43005393) зареєструвати податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю “Константа бізнес груп” (код ЄДРПОУ 45806274) №53 від 12.06.2025 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою їх фактичного подання до ЄРПН.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2026 адміністративний позов задоволено.
Судом також стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА БІЗНЕС ГРУП" понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 662,40 грн., при цьому, відмовлено позивачу у відшкодуванні понесених витрат на правничу допомогу.
Не погодившись з рішенням суду в частині щодо відмови у стягненні витрат на правничу професійну допомогу, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким стягнути з відповідачів на користь Товариства понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є доведеним та обґрунтованим, а тому наявні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу. Також зазначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним.
В іншій частині рішення суду позивач не оскаржує.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Визначаючи межі перегляду справи, колегія суддів виходить з того, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнені з відповідачів судових витрат на професійну правничу допомогу.
Отже, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, за наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції перевіряє рішення суду першої інстанції, на предмет його законної та обґрунтованості, в частині правомірності відмови у стягнені з відповідачів судових витрат на професійну правничу допомогу.
За вимогами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За змістом частин другої - п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з приписами ч.5 ст.137 КАС України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз вищенаведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Крім того, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.
Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження обґрунтованості витрат на оплату правничої допомоги до суду першої інстанції було надано ордер на надання правничої допомоги від 09.01.2026.
Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що надання одного лише ордеру на надання правничої допомоги від 09.01.2026 не достатньо для відшкодування на користь позивача таких витрат.
Тобто, суд встановив, що понесення позивачем витрат на правничу допомогу не підтверджено документально.
Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до апеляційної скарги Товариством надано: договір про надання професійної правничої допомоги №02-01/26ПН-162 від 02.01.2026; додаткову угоду №1 від 07.01.2026; акт приймання-передачі послуг від 09.01.2026; документи, що підтверджують обсяг виконаної адвокатом роботи.
Надані докази вже суду апеляційної інстанції не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд першої інстанції їх не оцінював та не вивчав.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Таким чином, суду апеляційної інстанції при вирішенні питання про прийняття доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, варто враховувати приписи ч.4 ст.308 КАС України.
Отже, апелянт має обґрунтувати поважність причини, з яких такі докази не могли бути надані до суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі немає жодних обґрунтувань причин неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції.
Колегія суддів звертає увагу скаржника, що тільки документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення. У спірному випадку, надані позивачем докази не містили достатню інформацію про понесені витрати позивачем самі під час розгляду даної справи.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про порушення судом процесуальних норм, оскільки таких порушень не встановлено.
Доводи, наведені у апеляційній скарзі позивача, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції в оскарженій частині рішення, порушень з боку суду норм матеріального чи процесуального права не встановлено, а тому рішення суду першої інстанції у даній справі в оскарженій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТАНТА БІЗНЕС ГРУП" залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2026 в адміністративній справі №160/2336/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 31 серпня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 31 серпня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова