РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 712/9355/26
Провадження № 2/712/4988/26
10 вересня 2026 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі: 
головуючий суддя – Марцішевська О.М., 
секретар судового засідання – Безрукова Д.О.
за участю:
представника позивача адвоката Рачковської А.О.
відповідача ОСОБА_1 
розглянув у підготовчому судовому засіданні порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2026 року адвокат Рачковська Аліна Олексіївна в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. 
Позовні вимоги мотивує тим, що 11 грудня 2023 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики. За даним договором Позивач передав у власність Відповідачу грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США (тридцять тисяч доларів США) для власних потреб. 
За п. 5.2. договору позика повинна бути повернута до 11.12.2024 року. 
Також, Відповідачем було написано розписку про те, що він отримав від Позивача 30000 доларів США готівкою на руки згідно договору позики від 11.12.2023 р. та зобов`язується повернути гроші до 11.12.2024 р. у тому ж розмірі та валюті. Оригінали договору позики та розписки знаходяться у позивача. 
Станом на сьогоднішній день Відповідачем не виконано зобов`язання щодо повернення позики відповідно до договору та розписки. 
Згідно з п. 4.2. Договору у випадку порушення зобов`язань, що виникають з цього Договору, винна Сторона несе відповідальність, визначену чинним законодавством України. Ці обставини зумовили звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Станом на день подання позовної заяви офіційний курс гривні щодо іноземних валют НБУ, а саме долар США складає 44,7917 отже ціна позову 30000 доларів США * 44,7917 = 1 343 751грн.
Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за Договором позики у сумі 30 000,00 доларів США (тридцять тисяч доларів США) та сплачений судовий збір.
21 липня 2026 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Відповідач до початку підготовчого судового засідання, а саме 07.09.2026 року подав заяву, в якій позов визнав повністю.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задоволити.
Відповідач в підготовчому судовому засіданні заяву про визнання позову підтримав, викладені у позові обставини не оспорював та вказав, що взяті на себе зобов`язання не мав можливості виконати через фінансовий стан. 
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків. 
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 даної статті ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина другої статті 640 ЦК України.
Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошей або речей не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.
Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.
У разі встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.
Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19).
У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справа № 161/11436/21 (провадження № 61-625св22) зроблено висновок, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання.
Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли з договору позики та регулюються цивільним законодавством. 
На підтвердження факту укладення між сторонами договору позики та отримання відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 30 000 доларів США із зобов`язанням повернути до 11 грудня 2024 року суми позики у тому ж розмірі і валюті позивач надав до копію договору позики та розписки від 11 грудня 2023 року. Підписання вказаних документів та факт отримання позики на вказану суму відповідач не оспорював. 
Зміст договору позики чітко визначає отримання коштів саме у позику та обов`язок відповідача повернути позичені кошти в строку визначені договором, отже, такі умови договору є результатом домовленості сторін, що відповідає п. 3 ст. 3 ЦК України.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що при укладенні договору позики та отриманні суми позики відповідач у повному обсязі розумів наслідки взяття на себе боргових обов`язків та проти них не заперечував. 
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики, суд враховує, що вказаний договір не визнаний недійсним, отже є чинним, а тому підлягає до виконання та відмова від договірних зобов`язань в односторонньому порядку не допускається.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. 
Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб. 
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. (постанова Верховного Суду від від 31.03.2023, справа № 716/2052/20). 
Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При подачі позову згідно із квитанцією № 9532-6086-4938-7371 в АТ «Таскомбанк» позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 10 750,00 грн., які згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України мають бути відшкодовані позивачу у зв`язку з задоволенням позову. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.( ч.1 ст.141 ЦПК України). 
У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову ( ч.2 ст.142 ЦПК України. 
Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені і відповідач до початку розгляду справи по суті скерував до суду заяву про визнання позову, з урахуванням положень ч.1 ст.142 ЦПК України наявні підстави для повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а саме 5 375,00 грн., решту суми судового збору 5 375,00 грн. суд покладає на відповідача, як передбачено ст.141 ЦПК України. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 142, ст. 200, ч. 4 ст. 206, 259, 263-265, ЦПК України, ст. 526, 530, 626, 627, 1046 ЦК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за Договором позики у сумі 30 000,00 доларів США (тридцять тисяч доларів США). 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 5 375,00 грн.
Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 50% судового збору, що підлягав стягненню з відповідача ОСОБА_1 , сплаченого 01 липня 2026 року згідно квитанції про сплату № 9532-6086-4938-7371 в АТ «Таскомбанк» в сумі 10 750,00 грн., тобто в розмірі 5 375,00 грн. 
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ
Позивач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).
Повний текст рішення складений 16 вересня 2026 року